Справа № 759/3393/19 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1202/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ромни Сумської обл., українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 27.03.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів покарання призначене за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року та покарання, призначене за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року, виконувати самостійно.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у відкритому викрадені чужого майна (грабежі) поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

09.12.2018 ОСОБА_6 , знаходячись біля кафе «Чайхона Базар», розташованого по вул. Гната Юри, 6-Г в м. Києві та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, приблизно о 01 год. 30 хв. переслідуючи корисливий мотив, наблизився до ОСОБА_10 , яка також перебувала біля даного кафе та розмовляла по мобільному телефоні, поштовхом в плече, вибив із рук останньої належний їй мобільний телефон «Samsung DUOS J200», вартістю 2 717 грн, в якому знаходилась картка оператора мобільного зв`язку «Лайфсел», вартістю 50 грн, на рахунку якої грошові кошти були відсутні, та швидко підібрав його із землі та сховав до кишені своєї куртки.
Отримавши в такий спосіб доступ до чужого майна, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріального збитку на загальну суму 2 717 грн.
Крім того, ОСОБА_6 08.01.2019, знаходячись у невстановлених місці, час та обставинах, з метою покращення свого матеріального становища разом із ОСОБА_7 , вирішили продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з викраденням майна третіх осіб, усвідомлюючи при цьому наслідок кримінальної відповідальності.
Цього ж дня, приблизно о 22 год. 20 хв. ОСОБА_6 , знаходячись по вул. В.Покотила, 3 в м. Києві, разом з ОСОБА_7 , звернув увагу на раніше незнайомого йому ОСОБА_11 , на плечі якого висіла чоловіча сумка чорного кольору з наявним в ній майном, яку вони вирішили повторно відкрито викрасти із застосуванням насильства.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , 08.01.2019 приблизно о 22 год. 50 хв., наблизившись до ОСОБА_11 ззаду і, переслідуючи корисний мотив та побоюючись опору, стали наносити останньому удари по різним частинам тіла, у зв`язку з чим останній втратив рівновагу та впав на землю. У свою чергу, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , подолавши в такий спосіб опір, з метою подальшого обернення на свою користь, шляхом ривка, зірвали з плеча ОСОБА_11 належну йому сумку чорного кольору, в якій знаходивяс мобільний телефон марки «Meizu M5c» сірого кольору, вартістю 3 099 грн, із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «lifecell», вартістю 23 грн, на рахунку якої кошти були відсутні, чохол до телефону чорного кольору, вартістю 392 грн, навушники до телефону чорного кольору, вартістю 170 грн, грошові кошти в сумі 300 грн, та інше майно, яке для потерпілого матеріальної цінності не становить, а всього майна на загальну суму 3 984 грн.
Отримавши в такий спосіб доступ до майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину із викаредним майном зникли, однак незабаром були затримані із викраденим майном, яке було вилучено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції викладених у вироку фактичним обставинам справи, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України щодо ОСОБА_10 скасувати і кримінальне провадження в цій частині закрити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України та визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року в частині визнання винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України скасувати і кримінальне провадження в цій частині закрити.
В обґрунтування апеляційних скарг зазначає, що суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України належним чином не врахував та не надав оцінки всім обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що перед початком слідчої дії впізнання від 14.01.2019 працівники поліції показували потерпілому обличчя обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на мобільному телефоні вказуючи, що саме ці особи вчинили проти нього кримінальне правопорушення, після чого потерпілий написав заяву про вчинення злочину, що на переконання апелянта ставить під сумнів правдивість показань потерпілого ОСОБА_11 , щодо того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом вчинили злочин. Окрім того, захисник зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпілий ОСОБА_11 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, впав на землю, у нього розсипались речі, які він вирішив забрати, при цьому ОСОБА_7 залишився в магазині і не міг бачити зазначених обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції також вказував про те, що відношення до скоєного злочину щодо ОСОБА_11 не має. Зазначив, що разом з ОСОБА_6 перебував в магазині, але коли ОСОБА_6 вийшов з магазину, то він не дочекавшись його повернення попрямував до свого помешкання.
Крім того, апелянт зазначає, що протокол огляду місця події від 14.01.2019 відповідно до якого за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , було виявлено речі потерпілого ОСОБА_11 не може свідчити про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до даного злочину, оскільки за вказаною адресою також проживає інший обвинувачений ОСОБА_6 , який підтвердив, що саме він забрав речі потерпілого, після того як останній впав.
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання понятих, які були залучені при складанні протоколу огляду місця події від 14.01.2019, про те, що вони не пам`ятають чи надавала власниця квартири дозвіл на її огляд, а коли зайшли до квартири в ній були працівники поліції, а обвинувачені були в кайданках, що вилучали вони не пам`ятають, як не пам`ятають і того чи була у працівників поліції ухвала на дозвіл проведення вказаного обшуку. Зазначені обставини, на переконання апелянта, свідчать про те, що протокол огляду місця події від 14.01.2019 не може бути допустимим доказом, оскільки відомості викладені у ньому були отримані з грубим порушенням чинного законодавста, без ухвали слідчого судді на обшук.
Таким чином, на думку захисника, судом першої інстанції не було встановлено достатньо доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Також апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що телефон у потерпілої ОСОБА_10 випав сам, і лише після того, як вона сіла до таксі та поїхала, він підійшов і взяв телефон, який в подальшому здав до ломбарду.
Окрім того, апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що потерпіла ОСОБА_10 написала заяву про злочин лише через два дні після того, як втратила телефон. Вказує, що за інкримінованим ОСОБА_6 епізодом щодо потерілої ОСОБА_10 не було встановлено жодного свідка, не було допитано подругу потерпілої ОСОБА_10 , охоронців кафе «Чайхона Базар», таксиста, який забирав потерпілу, а також не було вилучено записів з відеокамери вказаного кафе, зазначені обставини, на думку апелянта, ставлять під сумнів показання потерпілої ОСОБА_10 .
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 одружений, має на утриманні малолітню дитину, до приїзду до м. Києва працював пожежником, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника, які підтримали подані захисником апеляційні скарги та просили задовольнити їх, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежу) , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджуються детальними та послідовними показаннями допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що 09.12.2018 біля 01 год. 00 хв. 01 год. 30 хв. вийшовши з кафе «Чайхона Базар», відчула удар в плече, від якого впала, внаслідок чого у неї з руки на землю випав телефон, однак підняти його вона не встигла, оскільки хлопець, який її штовхнув, підняв її телефон та побіг в напрямку парку. При цьому хлопця, який її штовхнув, впізнала по чорній шапці, на якій була пляма. Пізніше вона дізналася, що це був обвинувачений ОСОБА_6 .
Також, суд першої інстанції правильно послався на підтвердження вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України на показання допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілого ОСОБА_11 , який показав, що 08.01.2019 близько 22 год. 30 хв. на нього напали двоє чоловіків, які збили його з ніг на землю та почали наносити удари по тілу та голові. Зазначив, що вказаних чоловіків бачив біля кафе, і добре запам`ятав ОСОБА_7 . Також вказав, що першим почав наносити йому удари ОСОБА_7 , а потім вони били вдвох. В сумці, яку у нього відібрали чоловіки знаходився телефон, ключі, документи. Вказав, що саме ОСОБА_7 зірвав у нього з плеча сумку.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про сумнівність показань потерпілого ОСОБА_11 в частині нападу на нього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом, то на переконання колегії суддів, вони не заслуговують на увагу, з огляду на логічні та послідовні показання потерпілого ОСОБА_11 , який не лише впізнав обвинувачених за рисами обличчя та тілобудовою, а й чітко вказав послідовність дій кожного з них під час нападу.
Також, на переконання колегії суддів не заслуговують на увагу доводи захисника про сумнівність показань потерпілої ОСОБА_10 , оскільки наданні нею показання є послідовними, логічними, містять відомі їй обставини кримінального провадження, будь-яких даних щодо недостовірності її показань матеріали провадження не містять.
Крім того, показання наведених вище потерпілих повністю узгоджуються іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Зокрема, судом першої інстанції досліджено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.12.2018, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомила, що 09.12.2018 приблизно о 01 год. 30 хв. по вул. Г.Юри, 6-Г в м. Києві, неподалік кафе «Чайхона Базар», невідомий раніше чоловік викрав її мобільний телефон «Samsung DUOS J200», який випав у неї з рук і знаходився на землі (т. 1 а.п. 111).
Фактичні дані, що містяться упротоколі огляду місця події від 21.12.2018 та фототаблицею до даного протоколу, щодо огляду та вилученя мобільного телефону марки «САМСУНГ ГЕЛЕКСІ J200» білого кольору, імей: НОМЕР_1 ; імей: НОМЕР_2 ; без сім-карт та флеш накопичувача, який громадянин ОСОБА_12 придбав в кіоску з ремонту телефонів та добровільно в присутності двох понятих надав для огляду з можливістю його вилучення (т. 1 а.п. 119-128).

Дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.01.2019, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_3 впізнала особу під № 2, а саме ОСОБА_6 за загальними та зовнішніми ознаками, зростом, статурою (а. 1 а.п. 130-133);
Безпосередньо досліджено судом першої інстанції і відеозапис з камер відеоспостереження, наданий адміністрацією магазину ремонту мобільних телефонів по вул. Зодчих, 58-А в м. Києві, з якого вбачається як ОСОБА_6 продає мобільний телефон (т. 1 а.п. 135).
Проаналізовано судом і протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.01.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 впізнав особу під № 2, а саме ОСОБА_6 , як особу, яка принесла для продажу мобільний телефон «САМСУНГ ГЕЛЕКСІ J200» білого кольору (т. 1 а.п. 136-139).
Досліджено судом першої інстанції і протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2019, відповідно до якої ОСОБА_11 повідомив, що 08.01.2019 приблизно о 22 год. 30 хв. по вул. В.Покотила, 3 в м. Києві, двоє невідомих йому чоловіків із застосуванням насильства відкрито заволоділи телефоном «Meizu M5c», особистими документами та грошовими коштами у розмірі 300 грн. (т. 1 а.п. 140);

Фактичні дані, що містяться упротоколі огляду місця події від 14.01.2019 та фототаблицю до нього, щодо огляду квартири АДРЕСА_4 , який проводився за участі власника квартири ОСОБА_17 , у присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також затриманих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Під час якого, в кімнаті №1, окрім предметів побуту було виявлено різні речі, зокрема медичну довідку і диплом на ім`я ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 142-163).

Дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.01.2019, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 впізнав особу під № 3, а саме ОСОБА_6 за рисами обличчя та тілобудовою (т. 1 а.п. 178-180) та протокол пред`явлення особи для впізнання від 14.01.2019, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 впізнав особу під № 3, а саме ОСОБА_7 за рисами обличчя та тілобудовою (т. 1 а.п. 181-183).
Проаналізовано судом першої інстанції і протокол проведення слідчого експерименту від 14.01.2019, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_11 , у присутності понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , підтвердив обставини вчинення стосовно нього злочину, який мав місце 08.01.2019 приблизно о 22 год. 30 хв. (т. 1 а.п. 184-187), а також протокол проведення слідчого експерименту від 15.01.2019, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_6 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , повідомив про обставини вчинення ним злочинів, які мали місце 09.12.2018 приблизно о 01 год. 30 хв. та 08.01.2019 приблизно о 22 год. 30 хв. (т. 1 а.п. 188-195) та протокол проведення слідчого експерименту від 15.01.2019, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_7 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , повідомив про обставини вчинення ним злочину, який мав місце 08.01.2019 приблизно о 22 год. 30 хв. (т. 1 а.п. 196-201);
Безпосередньо досліджені судом першої інстанції і відеозаписи слідчих експериментів, проведених з потерпілим ОСОБА_11 та підозрюваними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які містяться на дисках DVD-R (т. 1 а.п. 203).
Доводи апеляційної скарги захисника, про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання понятих, які були присутні при огляді квартири, зокрема щодо надання згоди власниці квартири на її огляд, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні були допитані присутні при огляді квартири поняті ОСОБА_22 та ОСОБА_19 , які показали, що двері квартири відчинила її власниця, огляд проводився в кімнаті, де були речі здебільшого жіночі сумки, різні документи, пакети сім-карт. При цьому ОСОБА_22 вказав, що власниця квартири дозволила провести обшук. Також в судовому засіданні, було досліджено заяву ОСОБА_23 про те, що вона надає добровільну згоду на проведення невідкладних слідчих дій, а саме огляду квартири АДРЕСА_5 (т. 2 а.п. 114).
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про визнання протоколу огляду місця події від 14.01.2019, недопустимим доказом у зв`язку з відсутністю ухвали суду на проведення обшуку квартири АДРЕСА_5 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, так як, за участю власниці квартири ОСОБА_23 та її письмовою згодою, проводився саме огляд місця події, тобто огляд кімнати, а не обшук приміщення, як про це вказує захисник (т. 1 а.п. 142-163, т. 2 а.п. 114).

Також, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення злочину стосовно потерпілої ОСОБА_10 та доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до вчинення злочину стосовно потерпілого ОСОБА_11 та обґрунтовано розцінив обрану позицію, як спосіб захисту від пред`явленого їм обвинувачення та бажанням уникнути відповідальності за вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, як правильно встановив суд першої інстанції, така версія обвинувачених в повному обсязі спростовується зібраними по справі та належним чином дослідженими у судовому засіданні доказами, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Таким чином, судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено.
Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, розмір якого обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким; ставлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчиненого; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують їх покарання; даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який одружений, зі слів має малолітню дитину, на день затримання офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації у Сумській області, без постійного місця проживання у м. Києві, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше не судимий та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який одружений, на день затримання офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації у Сумській області, без постійного місця проживання у м. Києві, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше судимий за вчинення злочину проти власності. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження скоєння нових злочинів, в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України, з яким погоджується і колегія суддів.
Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , а також про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , як про це ставить питання в своїх апеляційних скаргах захисник обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4