Справа № 947/2179/21
Провадження № 1-кс/947/488/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону ОСОБА_3 про накладення арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000705 від 16.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Як вбачається з поданого стороною обвинувачення клопотання, відповідно до наказу №3 (по особовому складу) від 12.05.2016 т.в.о. директора державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів»(далі - ДП «ОЗБМ»), на підставі заяви ОСОБА_4 про прийняття на роботу, останнього з 12.05.2016 призначено на посаду першого заступника директора ДП «ОЗБМ`з посадовим окладом згідно штатного розпису.

2. Наказом т.в.о. директора ДП «ОЗБМ» № 39 ос від 07.10.2016, на підставі заяви ОСОБА_4 від 07.10.2016, останнього з 10.10.2016 призначено на посаду начальника служби економічної безпеки вказаного державного підприємства.

3. Відповідно до наказу т.в.о. директора ДП «ОЗБМ» № 65 ос від 13.12.2016 начальника служби економічної безпеки ОСОБА_4 звільнено з вказаної посади з 13.12.2016 (за ст. 36 п. 1 КЗпП України).

4. Відповідно до ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово обіймають на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації.

5. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду першого заступника директора ДП «ОЗБМ», а у подальшому - начальника служби економічної безпеки вказаного державного підприємства, постійно обіймав на підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому відповідно до ст. 18 КК України є службовою особою.

6. За час роботи на ДП «ОЗБМ`Дедіш С.М. неодноразово отримував готівкові кошти з каси державного підприємства під звіт, зокрема для закупівлі будівельних матеріалів, автомобільних запчастин, та інших потреб підприємства.

7. У серпні 2016 року, більш точний час слідством установити не надалося можливим, у першого заступника директора ДП «ОЗБМ» ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння державними коштами, шляхом зловживання своїм службовим становищем.

8. Приступивши до реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем, розробив план та безпосередній механізм заволодіння державними коштами.

9. Так, ОСОБА_4 , згідно видаткового касового ордеру ДП «ОЗБМ» №736 від 16.08.2016, отримав з каси підприємства грошові кошти на придбання матеріалів в сумі 100 000,00 грн., згідно видаткового касового ордеру ДП «ОЗБМ» №758 від 18.08.2016, ОСОБА_4 отримав з каси підприємства грошові кошти на придбання матеріалів в сумі 74 000,00 грн., згідно видаткового касового ордеру ДП «ОЗБМ» №826 від 26.08.2016, ОСОБА_4 отримав з каси підприємства грошові кошти на придбання матеріалів в сумі 90 000,00 грн.,

10. Після отримання вказаних грошових коштів у ОСОБА_4 виникла реальна можливість заволодіти ними, а в подальшому використати на власний розсуд.

11. Разом з тим, не встановлені на даний час досудовим слідством службові особи ДП «ОЗБМ» у жовтні-листопаді 2016 року, більш точний час досудовим слідством встановити не вдалось, здійснили заміну видаткових касових ордерів №736, №758 та №826, підписаних ОСОБА_4 , на видаткові касові ордери з аналогічними номерами, у яких містились підписи т.в.о. директора ДП «ОЗБМ» ОСОБА_6 , без зазначення відомостей про одержувача вказаних грошових коштів, у зв`язку з чим до моменту встановлення вказаного факту в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження видаткові касові ордери №736, №758 та №826 обліковувались за ОСОБА_6 .

12. Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном, 13.12.2016 маючи на момент звільнення з ДП «ОЗБМ» у розпорядженні кошти державного підприємства у загальному розмірі 264 000грн.(що відповідно до п. 3 Примітки до ст. 185 КК України в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину), присвоїв їх у повному обсязі, та в подальшому розпорядився зазначеними грошовими коштами на власний розсуд, при цьому не використав їх для потреб підприємства, що спричинило майнової шкоди ДП «ОЗБМ» на вказану суму.

13. За наявності достатніх доказів, 14 грудня 2020 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11.04.2014 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 249,8 кв.м. (інформаційна довідка №240089233).
15. Таким чином, майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , у разі визнання судом його винним у скоєнні інкримінованих йому кримінальному правопорушенню, може бути використано для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в зв`язку з чим сторона обвинувачення звертається з даним клопотанням до слідчого судді.

16. В судовому засіданні прокурор вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, вказане клопотання просив задовольнити.

17. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту майна.

18. Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

19. Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

20. Ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

21. Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

22. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

23. Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

24. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

25. Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

26. Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

27. Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

28. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

29. В свою чергу, згідно вимог ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

30. Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

31. Слідчим суддею встановлено, що в рамках даного кримінального провадження 14.12.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великому розмірі.

32. В обґрунтування поданого клопотання про арешт майна сторона обвинувачення посилається на обставини того, що дія заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, у випадку подальшого доведення вини ОСОБА_4 у встановленому законом порядку перед судом, може сприяти подальшому відшкодуванню шкоди, завданої в результаті можливого вчинення кримінального правопорушення.

33. При цьому, роблячи у такому клопотанні посилання на подальше ймовірне забезпечення відшкодування шкоди, завданої в результаті ймовірного вчинення кримінально-протиправних дій, стороною обвинувачення, між тим, не долучено до матеріалів такого клопотання пред`явленого у встановленому законом порядку цивільного позову в рамках даного кримінального провадження.

34. Відтак, за відсутності в рамках даного кримінального провадження обґрунтованого розміру цивільного позову, слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення не було дотримано вимог абзацу 1 ч. 6 ст. 170 КПК України, а відтак, не було доведено існування відповідної правової підстави для накладення арешту майна.

35. Крім того, слідчий суддя враховує, що в поданому клопотанні сторона обвинувачення робить посилання на ймовірну подальшу конфіскацію майна, як виду покарання.

36. Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що санкція, встановлена за фактом ймовірного вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 191 КК України, за фактом ймовірного вчинення якого ОСОБА_4 повідомлено про підозру в рамках даного кримінального провадження, не передбачає в якості додаткового покарання конфіскацію майна, що свідчить, й про не дотримання стороною обвинувачення вимог ч. 5 ст. 170 КПК України.

37. З урахуванням викладеного, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення в рамках даного кримінального провадження не доведено існування підстав для дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а відтак, з огляду на необґрунтованість поданого клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні такого клопотання.

38. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону ОСОБА_3 про накладення арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000705 від 16.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1