ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1779/20 Справа № 208/1950/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року про задоволення подання адміністрації виправної колонії про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Глухів, Сумської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, неодруженої, засудженої: 30.09.2014 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженої ОСОБА_9 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено подання начальника Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) та звільнено ОСОБА_9 від відбування частини покарання, яка залишилася і призначена вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.09.2014 року, умовно-достроково на 2 роки 19 днів.
Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджена відбула 3/4 частини призначеного їй покарання, має 2 заохочення, стабільно високий показник КТУ, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Початок строку відбування покарання 22.02.2014 року.
Кінець строку 05.05.2022 року.
Прокурор не погодилась з даним рішенням суду. В апеляційний скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання адміністрації колонії про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання ОСОБА_9 .
Посилається на те, що за період відбування покарання в установі засуджена має лише два заохочення, при тому, що остання вже перебуває в установі тривалий час.
Зазначає, що за вироком ОСОБА_9 має матеріальну та моральну шкоду на суду 44 486,54 грн., з яких не сплачено жодної гривні, що свідчить про те, що засуджена не має критичного ставлення до скоєного нею злочину та характеризує останню негативно.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, засуджена просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляцію прокурора без задоволення.
Вказує, що вона дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, дисципліни, виконує вказівки адміністрації, а також бере участь у самодіяльних організаціях засуджених. Має два заохочення у 2019 та 2020 роках і взагалі не мала жодного стягнення за весь період відбування покарання. Подає позитивний приклад для поведінки іншим засудженим, про що зазначено у фабулі наданих їй заохочень.
Звертає увагу, що покарання у виді позбавлення волі значно вплинуло на її психічний стан, через постійні переживання за період відбування покарання вона набула захворювання у виді вегето-судинної дистонії гіпертонічного типу та алопецію.
Зазначає, що за вироком суду вона дійсно має матеріальну та моральну шкоду на суму 44 486,54 грн., проте вона зверталася через адміністрацію установи і до суду і до виконавчої служби, однак виконавчий лист до установи так і не надійшов.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання установи про застосування до засудженої ОСОБА_9 вимог ст. 81 КК України.
Засуджена заперечувала проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважала ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Суд першої інстанції розглядаючи подання установи про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_9 , належним чином не врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання, яка є нестабільною.
Так, ОСОБА_9 засуджено вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2014 року за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року ОСОБА_9 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2014 року по 09 грудня 2014 року, включно, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України.
У місцях позбавлення волі засуджена ОСОБА_9 відбуває покарання з 22 лютого 2014 року. Під час перебування у Сумському слідчому ізоляторі з 28 лютого 2014 року дисциплінарна практика до засудженої не застосовувалась. Під час утримання в УВП № 4 м. Дніпро з 23 травня 2015 року вимоги режиму утримання не порушувала, стягнень та заохочень не мала.
З 05 червня 2015 року відбуває покарання в Державній установі Кам`янська виправна колонія (№34).
По прибутті до установи спочатку була працевлаштована технологом, потім швачкою на швейному виробництві. З покладеними обов`язками намагалася справлятись, але в повному об`ємі не виконувала завдання, тому за виробничою необхідністю була переведена у майстерні установи підсобним робітником, де і працює по теперішній час. З поставленим завданням справляється відмінно, постійно підвищує свій кваліфікаційний рівень.
Виконує роботи із самообслуговування та благоустрою установи, має достатній рівень необхідних навичок. Активно проявляє життєву позицію шляхом участі у роботі самодіяльних організацій засуджених відділення, є керівником Санітарно-побутової секції. Вимоги режиму відбування покарання не порушує, свідомо ставиться до режимних вимог. За весь час відбування покарання в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.
В рамках програми Професія закінчила у 2018 році при установі Кам`янський навчальний центр № 34 та здобула професію Тістороб.
Відповідно до ст. 123 КВК України засвоїла повний курс лекцій, передбачених програмами диференційованого виховного впливу за напрямками: Підготовка до звільнення, а також Подолання алкогольної залежності.
Згідно особової справи має за вироком суду матеріальну шкоду, зверталася із заявою до суду, але станом на 05 лютого 2020 року виконавчий лист до установи не надійшов. Провину у скоєному злочині визнає.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженої, її ставлення до вчинених нею злочинів, визнання вини лише з огляду на беззаперечність доказів, відсутність жалю з приводу скоєного, та не відшкодування цивільного позову потерпілій стороні, колегія суддів приходить до висновку, про нестабільну поведінку засудженої ОСОБА_9 під час відбуття всього періоду покарання, і хоча існують в її поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що вона своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.
Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_9 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженою призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт працевлаштування та наявність двох заохочень не свідчить про її виправлення та сумлінне ставлення останньої до праці.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_9 від відбування покарання є помилковими та не відповідають обставинам провадження, даним про особу і поведінку засудженої.
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов до висновку, що засуджена ОСОБА_9 не довела свого виправлення, що виключає можливість її умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала щодо засудженої скасуванню, з постановленням нової ухвали на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року про задоволення подання адміністрації виправної колонії про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_9 скасувати, ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_9 .
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4