Справа № 750/2584/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/586/20
Категорія - ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003402 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2020 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ, Луганська область, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2012 року народження та 2018 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2020 року ОСОБА_10 визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що дані кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Процесуальні витрати в сумі 8215, 37 грн. - віднесено на рахунок Державного бюджету.

Арешти, накладені ухвалами Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2018 року скасовано, майно повернуто власникам.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у виправдувальному вироку не повинен залишатися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і не допускається включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, однак, на думку апелянта вказаних вимог судом першої інстанції дотримано не було, оскільки останній свій висновок про непричетність ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень побудував на суперечливих, однобоко тлумачених доказах, яким не дав належної правової оцінки, а висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності. Адвокат стверджує, що в порушення вимог ст.. 374 КПК України місцевий суд відкинув показання потерпілого, в яких він в ході судових засідань точно вказав на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила відносно нього злочин, зазначивши при цьому, що на перших судових засіданнях він хвилювався, внаслідок чого потрапив до лікарні. Вказує, що у оскаржуваному вирок суд першої інстанції не аргументував з посиланням на докази, що показання потерпілого ОСОБА_11 , дані ним в ході судового розгляду, є недостовірними, неналежними або недопустимими та не прийняв до уваги, що вказані показання узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, протоколом пред`явлення для впізнання за участі потерпілого, свідка ОСОБА_12 , які також не були визнані неналежними та недопустимими. Відносно недоведеності наявності у потерпілого 800 тис. рублів РФ, як зазначено у вироку, апелянт вважає, що вказане твердження спростовується протоколом про прийняття заяви у ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення та його показаннями упродовж досудового розслідування, які були чіткими та послідовними на протязі всього часу, крім того, потерпілий стверджував, що займається обміном валюти та має у обігу значні суми готівки.

Апелянт стверджує, що під час проведення впізнання ОСОБА_10 потерпілий впізнав його по рисам обличчя та тілобудовою і стороною захисту та обвинуваченим не доведено, що під час впізнання у обвинуваченого були значні відмінності зі статистами, вказана слідча дія була проведена за участі підозрюваного та його захисника від яких не надходило жодних зауважень.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого стверджує, що наданий стороною захисту та на який послався суд у вироку роздрукований фотознімок DAV_8912 є недопустимим доказом, оскільки його не було відкрито стороні обвинувачення і не було надано фотокартку або оригінальний носій інформації на якому збережено оригінальний файл.

Адвокат також вважає, що висновок місцевого суду про визнання недопустимим доказом протоколу обшуку автомобіля суперечить обставинам провадження, зокрема, протоколу затримання ОСОБА_10 , згідно якого він був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, безпосередньо після виявлення вогнепальної зброї і перед початком проведення обшуку автомобіля ОСОБА_10 було роз`яснено його права, статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 187 КК України він не мав. Також, в ході судового розгляду не було перевірено законність підстав одержання стороною захисту відеозапису відеокамер спостереження з буд. АДРЕСА_3 ;

- в поданій апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього належного йому майна, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього належного йому майна. В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурором наведено аналогічні доводи, викладеним в апеляційній скарзі представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому розслідуванням місці, діючи з корисливих мотивів, вступив у злочинну змову з трьома невстановленими слідством особами - особою 1, особою 2, особою 3 на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_11 з метою заволодіння майном потерпілого у великих розмірах.

У подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, 25 травня 2018 року, о 16 год. 48 хв., ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами - особою 1, особою 2, особою 3 на належному його дружині - ОСОБА_13 автомобілі марки «Subaru Tribeca», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_10 , змінивши попередньо його реєстраційний номер на НОМЕР_2 , під керуванням невстановленої досудовим розслідуванням особи - особи 1 приїхали до двору будинку за адресою: АДРЕСА_4 , у якому проживає ОСОБА_11 .

Помітивши припаркований у дворі біля вищезазначеного будинку належний ОСОБА_11 автомобіль марки «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у якому на місці водія знаходився сам потерпілий, ОСОБА_10 та двоє невстановлених досудовим розслідуванням осіб - особою 2 та особою 3 вийшли з автомобіля «Subaru Tribeca», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі зміненим реєстраційним номером НОМЕР_2 , та підійшли до автомобіля потерпілого.

Відразу після цього, з метою доведення свого спільного злочинного умислу до кінця, о 16 год. 49 хв., діючи узгоджено, ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 2, підійшли до дверей водія, а невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 3 - до передніх пасажирських дверей, та розбили скло вікна дверей водія та пасажирських дверей правого боку автомобіля.

Продовжуючи свої спільні узгоджені злочинні дії, ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 2, почали погрожувати ОСОБА_11 застосуванням щодо нього насильства, небезпечного для життя, шляхом демонстрації невстановленою досудовим розслідуванням особою - особою 2 предмета, схожого на пістолет.

У цей же час, невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 3, реалізуючи спільний злочинний умисел, дістала з салону автомобіля ОСОБА_11 сумку від ноутбука, у якій знаходилися належні потерпілому грошові кошти в сумі 800 тисяч російських рублів, що, відповідно до курсу Національного банку України, станом на 25 травня 2018 року, становить 340 112 грн., що у 250 разів і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є великим розміром.

Після цього ОСОБА_10 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_11 , залишили місце вчинення злочину.

Крім того, ОСОБА_10 у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, незаконно, без передбаченого законом дозволу, умисно придбав перероблений саморобним способом шумовий пістолет «STALKER-MOD. 914-S» калібру 9 мм, який, відповідно до висновку судової балістичної експертизи № 1539 від 28.12.2018, є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю.

У подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігаючи при собі перероблений саморобним способом шумовий пістолет «STALKER-MOD. 914-S» калібру 9 мм, умисно переніс його до належного ОСОБА_13 автомобіля марки «Subaru Tribeca», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він користувався, де продовжив незаконно без передбаченого законом дозволу зберігати до вилучення працівниками поліції 27 грудня 2018 року у ході проведення обшуку зазначеного автомобіля, який знаходився на ділянці місцевості поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Дані дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах; та за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Ухвалюючи виправдувальний вирок місцевий суд зазначив, що на підставі ч.1, п.3 ч.2 ст.87 КПК України визнає недопустимим доказом протокол обшуку автомобіля «Subaru Tribeca» від 27 грудня 2018 року у зв`язку з порушенням права на захист і відповідно, виявлені під час даного обшуку номерний знак та пістолет не можуть бути використані в якості доказів за принципом "плодів отруєного дерева" і теж визнаються судом недопустимими доказами разом з висновком експерта №1539 від 28 грудня 2018 року. Єдиним доказом причетності ОСОБА_10 до події 25 травня 2018 року в такому випадку є показання потерпілого ОСОБА_11 , а зважаючи на юридичну рівність показань потерпілого та обвинуваченого, та непевність показань потерпілого у ході судового розгляду, у суду відсутні підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_10 , оскільки інші досліджені докази жодним чином не вказують на вину саме ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили проти викладених в апеляційних скаргах вимог, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 та думку прокурора, які просили задовольнити подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду в межах апеляційних скарг, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (далі Постанови Пленуму), висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Як видно з вироку, суд не належним чином перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Висновок суду про виправдання обвинуваченого, колегія суддів вважає передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ухваленого відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції виклавши пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідків, перерахував докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження без їх детального аналізу та мотивував лише підстави визнання недопустимим доказом протокол обшуку автомобіля «Субару Трібека» від 27 грудня 2018 року. Відносно показань потерпілого ОСОБА_11 , згідно яких останній вказував на ОСОБА_10 , як на особу, що здійснила на нього напад судом першої інстанції при неврахуванні показань потерпілого лише зазначено про «непевність» показань потерпілого у ході судового розгляду, що на переконання колегії суддів не можна вважати належним мотивуванням висновку суду.

Крім того, незважаючи на об`єм доказів наданих стороною обвинувачення в обґрунтування вини ОСОБА_10 , зокрема, відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, протоколу пред`явлення для впізнання за участі потерпілого, пояснень свідка ОСОБА_12 та ін. в мотивувальній частині вироку судом першої станції не дано жодної оцінки зазначеним доказам, їх не визнано ні неналежними ні недопустимими, а лише зазначено, що інші досліджені докази жодним чином не вказують на вину саме ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Судом не зазначено мотивів, з яких він не приймає до уваги деякі докази, що є недопустимим. Адже у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення, суд повинен був дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги та провести детальний аналіз доказів.

Колегія суддів вважає, що висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суд повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття Європейської Конвенції з прав людини. Проте, зазначене судом першої інстанції, при винесенні вироку, виконано не було.

Таким чином, суд не тільки не зазначив підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а ще й не оцінив ці докази, не дав їм аналіз, щоб об`єктивно прийти до висновку чому він відкидає ці докази.

Тим самим, висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За наведених вище обставин, висновки суду про виправдання ОСОБА_10 є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.

Допущені порушення згідно із положеннями ст.412 КПК України є істотними, оскільки перешкоджають ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.409 КПК України неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, судове рішення, постановлене з порушенням кримінально-процесуального та кримінального законів не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити інші доводи апеляційних скарг сторони обвиунвачення і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, призначити покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2020 року щодо ОСОБА_10 скасувати, призначивши новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3