У Х В А Л А
Справа №344/14839/17
28 січня 2021 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі колегії : головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю : секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8 ,
в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани кримінального провадження № 0002285 з обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Туркменабат, Туркменістан, на час інкримінованих діянь жителя АДРЕСА_1 , на час розгляду справи жителя АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в :
Богородчанським районним судом Івано-Франківської області розглядається вказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Клопотання обґрунтовує тим, що з часу обрання такого запобіжного заходу не змінилися ризики, передбаченні ст.177 КПК України, зокрема, можливості переховуватися від суду та незаконного впливу на потерпілого, а тому діючий запобіжний захід вважає за необхідне продовжити.
Захисник в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, наголосив на не обґрунтованості заявленого клопотання та відсутності будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у ньому. Вказав, що ОСОБА_7 за час судового розгляду кримінального провадження не допускав жодних порушень покладених на нього обов`язків, а тому просить відмовити у задоволенні клопотання.
Обвинувачений підтримав позицію захисника.
Вислухавши учасників судового провадження, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Положеннями глави 18, зокрема ч.1 ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини визначається, що за наслідками та способами застосування запобіжний захід у вигляді домашнього арешту прирівнюються до такого запобіжного заходу як тримання під вартою.
За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.79 рішення у справі Харченко проти України та у п.170 рішення у справі Лабіта проти Італії, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 11 серпня 2017 року. Надалі строк тримання під вартою йому продовжувався, останній раз ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2019 року на строк до 24 серпня 2019 року.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року змінено ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2019 року та застосовано щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Ухвалою Богородчанського районного суду від 01.12.2020 року щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по 31.01.2021 року включно. До закінчення вказаного строку завершити розгляд кримінального провадження не є можливим.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою й в ході судового розгляду такий запобіжний захід йому змінено на менш суворий.
Однак суд бере до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та кримінального проступку, судове провадження в цьому кримінальному провадженні не завершилося, обставини, що слугували підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не змінилися, інших обставин, які давали б підстави для скасування запобіжного заходу, судом не встановлено.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він є іноземним громадянином, не має постійного місця проживання в Україні, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, беручи до уваги наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд не вбачає підстав для застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби чи інших більш м`яких запобіжних заходів.
Отже, строк дії запобіжного заходу слід продовжити з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 9 частини 5 статті 194 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.177, 181, 331, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Продовжити щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці по 27 березня 2021 року включноіз забороною залишати квартиру АДРЕСА_3 .
Покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- заздалегідь повідомляти суд про можливу зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування з потерпілим у вказаному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3