Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

08 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004272 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10.01.2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначено покарання - 150 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 14 липня 2018 року близько 16.10 год, знаходячись на тротуарній доріжці, неподалік від дитячого розважального центру Sky UP, що в м. Рівне на вул. Євгена Коновальця 1, в ході конфлікту, який виник на побутовому грунті та з особистої неприязні, умисно наніс ОСОБА_8 не менше двох ударів кулаками рук по обох руках та один удар правою ногою в ділянку лівої ноги, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обох кистей, нижньої третини лівого стегна та верхньої третини лівої гомілки.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо нього закрити, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Доводить, що жодного належного доказу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій в розумінні КПК України матеріали провадження не містять, оскільки висновки експерта отримано без дотримання встановленого законом порядку, а тому можна прийти до висновку про встановлення відсутності подіі кримінального правопорушення.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без зміни, як законний, мотивований та справедливий, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена повністю, а призначене покарання відповідає вимогам закону.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_5 обізнаний про дату і час розгляду апеляційної скарги, однак на даний час знаходиться за кордоном, і уповноважує свого захисника на розгляд поданої апеляційної скарги у його відсутність.

До початку апеляційного розгляду захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого заявив клопотання про звільнення ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав клопотання про звільнення ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, думку прокурора, яка не заперечила проти поданого клопотання, потерпілу ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 , перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо не встановлення належними доказами в розумінні КПК України події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не є переконливими, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами, а висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана належна юридична оцінка.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до набрання вироком законної сили минуло два роки.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності може бути застосоване лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України). Так, якщо особа заперечує проти закриття справи за не реабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання.
Згідно ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року), інкримінований обвинуваченому ОСОБА_5 , який вперше притягуєтьсядо кримінальної відповідальності, злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості ( нетяжких злочинів в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року).
З моменту внесення відомостей до ЄРДР 15.07.2018 року до моменту звернення із даним клопотанням ( понад два роки ) ОСОБА_5 у розшуку не перебував, від слідства і суду не ухилявся і інших злочинів не вчиняв, про що не заперечує прокурор.

За змістом ст.ст. 284-288 КПК України правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив даний злочин в липні місяці 2018 року, і на момент розгляду справи апеляційним судом закінчилися передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, однак його згода відсутня.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що клопотання захисника про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, а сам вирок суду першої інстанції, згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України - зміні.

Правомірно, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, вирішив суд і цивільний позов потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, ст. 49 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_5 на підставі статті 49 КК України звільнити від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду учасниками судового провадження протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 10.12.2020 року