Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/620/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0004874, на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2020 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плескачівка Смілянського району Черкаської області, громадянина України, не одруженого, працюючого ТОВ «Індрайв» завідуючим складом, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 286 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вказаним вироком вирішено питання щодо цивільного позову, судових витрат та накладеного арешту на майно,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_7 ,

- законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_10 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

- захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчинене за наступних обставин.
ОСОБА_6 03.09.2019 близько 21 години 15 хвилин, перебуваючи в стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних речовин (амфетамін), керував технічно справним автомобілем марки ГАЗ 24-10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому рухаючись в місті Черкаси по бульвару Шевченка зі сторони вулиці Небесної Сотні в напрямку вулиці Богдана Хмельницького, наближаючись до перехрестя з вулицею Митницька, неподалік будинку №274/13 проявив неуважність та порушив вимоги:

- п. 1.7. Правил дорожнього руху України, згідно до якого водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;

- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;- п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України, згідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 12.2. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п. 12.4. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.;

- п. 18.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Будучи заздалегідь об`єктивно проінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України в момент, коли на вказаному пішохідному переходові перебували пішоходи, вчасно не застосував заходів для зменшення швидкості руху свого транспортного засобу та не зупинився, не надавши дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив свій рух прямо та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перетинали проїзну частину бульвару Шевченка по вищевказаному пішохідному переходові зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/1069 від 28.10.2019 отримав тілесні ушкодження: закрита травма тазу, у вигляді переломів обох тазових кісток - обох лобкових, сідничних та клубкової, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; рани потиличної ділянки голови справа - до категорії легких тілесних ушкоджень.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/1108 від 29.10.2019 отримав тілесні ушкодження: травму голови у вигляді забою головного мозку важкого ступеня із внутрішньошлуночковим крововиливом та дифузним аксональним ушкодженням; гематомою потиличної ділянки та численними саднами ділянок голови; травму шийного відділу хребта у вигляді підвивиху першого шийного хребця; травму грудної клітки у вигляді переломів третього-восьмого ребер справа та чисельних саден цієї ділянки; травму правого стегна у вигляді перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням та чисельними саднами цієї ділянки, чисельні садна кінцівок, які супроводжувались загрозливими для життя явищами, та які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, легких тілесних ушкоджень, та потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/18Е-19 від 15.10.2019 знаходиться в причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля ГАЗ 24-10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п.п. 18.1. Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та на підставі статей 75,76 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком тривалість в один рік.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вчинений ним злочин є ненавмисним, раніше він до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, працевлаштований, щиро розкаявся, частково відшкодував і продовжує відшкодовувати збитки потерпілим, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Відразу після пригоди дочекався приїзду поліції та лікарів, намагався надати допомогу потерпілим.
Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 зазначив, що претензій до нього не має (хоча суд вказав, що потерпілий до суду не з`явився). Законний представник потерпілого ОСОБА_8 заявив, що не бажає за необхідне ізолювати його від суспільства, оскільки відбуваючи реальний термін покарання він апелянт не зможе відшкодовувати збитки і надавати кошти на лікування. Прокурор в судовому засіданні також просила не застосовувати до нього покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.
Посилаючись на зазначене, положення статей 50, 65, 75,76 КК України, роз`яснення, що містяться у п.20 постанови Пленуму ВС України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 та просили її задовольнити, висновок прокурора, а також потерпілих та їх представників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження,за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку при призначенні ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, данні про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так суд врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин. Як особа ОСОБА_6 раніше не судимий, працює, частково відшкодував збитки потерпілим. Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку, а обставиною, яка обтяжує покарання, визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Також врахував позицію представника потерпілих - адвоката ОСОБА_14 , який заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням за правилами ст.75 КК України.

Враховуючи зазначене суд визнав необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк також мотивував необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на максимальний строк у межах санкції, визначеної ч.2 ст.286 КК України.

Підстав для застосування судом положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання суд не вбачив.
Однак з таким висновком та доводами, колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2,3 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Положеннями ст.65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання. Зокрема визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Отже покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_6 вчинив дане кримінальне правопорушення з власної необережності під впливом вживанням наркотичних засобів.
Свою вину обвинувачений визнав повністю, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілих, добровільно, частково відшкодував завдані потерпілим збитки близько 60000 грн, запевнив, що і в подальшому буде відшкодовувати збитки потерпілим, що потерпілим не заперечувалось. Вказане свідчить про дієве каяття обвинуваченого ОСОБА_6 та бажання виправити ситуацію.
ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на обліках у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання, знайшли своє підтвердження і підлягають врахуванню при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, належить до категорії двооб`єктних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, урахування думки потерпілого під час призначення покарання винуватому є обов`язковим.
Колегія суддів враховує позицію потерпілих в тому числі і законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , його представника адвоката ОСОБА_10 , які під час апеляційного перегляду справи просили призначити обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України. На їх думку таке покарання буде доцільне для виправлення обвинуваченого та в подальшому надасть більш реальну можливість відшкодовувати завдану злочином шкоду.
Разом з цим враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, з урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, колегія суддів вважає що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доцільність застосовування щодо обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Згідно із п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На підставі викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, вирок суду першої інстанції слід змінити в частині призначеного покарання.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.
ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3