справа № 991/128/21
провадження №11-сс/991/121/21
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 січня 2021 року про повернення скарги,

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
05 січня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 січня 2021 року скаргу ОСОБА_5 повернуто заявникові .

Висновки слідчого судді щодо наявності передбачених п.2, п.3 ч.2 ст.304 КПК підстав для повернення скарги мотивовані тим, що подана ОСОБА_5 скарга на бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, є непідсудною Вищому антикорупційному суду, у зв`язку з чим не підлягає розгляду у цьому суді, а також тим, що скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 304 КПК, при цьому слідчим суддею не знайдено підстав для його поновлення.

Вимоги апеляційної скарги і доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді від 12 січня 2021 року, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК, ОСОБА_5 25 січня 2021 року звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на звернення за скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 05 січня 2020 року, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу, зобов`язати уповноважених службових осіб НАБУ виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК, розпочати досудове розслідування та направити витяг про реєстрацію заяви в ЄРДР.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що оскільки оскаржується бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ, є підстави вважати, що подана в порядку ст.303 КПК скарга підсудна Вищому антикорупційному суду, проте слідчим суддею фактично створено штучну перешкоду в реалізації його процесуального права.

Також ОСОБА_5 не погоджується з висновком слідчого судді щодо неповажності причин пропуску процесуального строку на звернення зі скаргою.

Позиції учасників судового провадження.
Особа, яка звернулась з апеляційною скаргою ОСОБА_5 та прокурор в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

За положеннями ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проведено без участі учасників судового провадження.

Мотиви суду.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні.

Положеннями частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що підлягають оскарженню на стадії досудового розслідування.

Вимогами ст.304 КПК передбачено, що слідчому судді серед іншого належить встановити чи підлягає скарга розгляду у цьому суді.

Пунктом другим, третім ч.2 ст.304 КПК передбачено, що скарга на рішення слідчого, передбачена ч.1 ст.303 цього Кодексу повертається особі, яка її подала, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді та подана після закінчення строку на оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави (ч.1 ст.306 КПК).

За ч.1 ст.33-1 КПК Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених у примітці статті 45 КК, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, у примітці до ст.45 КК зазначено, що корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3-369, 369-2, 369-3 цього Кодексу.

При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, дослідивши надані матеріали, погоджується з мотивами та висновками слідчого судді, викладеними в ухвалі від 12 січня 2021 року щодо непідсудності скарги ОСОБА_5 . Вищому антикорупційному суду.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, 16 жовтня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до НАБУ з заявою про вчинення слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-1 КК.

У той же час, слідчий суддя за результатами розгляду скарги на бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ дійшов висновку, що з урахуванням приписів положень КПК в матеріалах провадження за скаргою ОСОБА_5 наведено обставини щодо вчинення кримінального правопорушень, які згідно з положеннями ст.33-1 КПК хоча і належать до підсудності Вищого антикорупційного суду, однак не встановлено жодної з умов, передбачених п.п.1-3 ч.5 ст.216 КПК.

Зазначені обставини покладені слідчим суддею в обґрунтування визнання поданої ОСОБА_5 скарги такою, що не підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді, та, як наслідок, прийняття рішення про повернення скарги на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК.

Слідчим суддю правомірно зазначено, що на час звернення до суду зі скаргою статтю 366-1 виключено з КК на підставі Закону №1074 від 04 грудня 2020 року та доповнено ст. 366-2 КК, яка стосується декларування недостовірної інформації, а при вирішенні питання щодо відповідності поданої скарги та можливості призначення її до розгляду правомірно встановлено та належним чином обґрунтовано відсутність умов за ст.33-1 та п.1-3 ч.5 ст.216 КПК, що визначають підсудність розгляду даної скарги саме Вищому антикорупційному суду.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя дійшов висновку, що кримінальне правопорушення передбачене статтею 366-1 КК, на вчинення якого вказує ОСОБА_5 у заяві від 16 жовтня 2020 року про ознаки кримінального правопорушення, може належати до підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з вимогами ст. 33-1 КПК лише за наявності умов, передбачених п.п.1-3 ч.5 ст.216 КПК.

Проте, слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , про вчинення кримінальних правопорушень яким ОСОБА_5 просить внести відомості до ЄРДР, не належить до суб`єктів, перелік яких наведений у п.1 ч.5 ст.216 КПК. Також ОСОБА_5 у своїй заяві від 16 жовтня 2020 року не зазначає розміру предмета кримінального правопорушення або завданої шкоди, що є обов`язковою ознакою, передбаченою п.2 ч.5 ст.216 КПК.

Крім того, обов`язковою умовою підсудності кримінального провадження Вищому антикорупційному суду, передбаченою п.3 ч.5 ст.216 КПК, є вчинення злочину, передбаченого ст.369, ч.1 ст.369-2 КК, натомість матеріали судового провадження не містять інформації щодо ознак зазначених кримінальних правопорушень.

Таким чином, вбачається відсутність умов, передбачених ст.33-1, п.п.1-3 ч.5 ст.216 КПК, у зв`язку з чим скарга на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ не відповідає процесуальним вимогам щодо її підсудності Вищому антикорупційному суду, а тому не підлягає розгляду слідчим суддею Вищого антикорупційного суду, про що правомірно зазначено та належним чином обґрунтовано слідчим суддею в оскаржуваному рішенні.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на положення ст.214 КПК щодо обов`язку внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування не спростовують вищевказаної обставини щодо непідсудності поданої скарги Вищому антикорупційному суду.

Суд не вбачає в постановленні оскаржуваної ухвали слідчого судді порушень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що виявляється в обмеженні права заявника на доступ до суду, оскільки структурним елементом права на справедливий суд, є право на «суд, встановлений законом», тобто «належний» або компетентний суд. Положення практики Європейського суду з прав людини стосовно тлумачення цього елементу «права на справедливий суд» отримали розвиток у статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за якою ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Перевіряючи та надаючи оцінку причинам та обставинам, що зумовили пропуск ОСОБА_5 строку на оскарження зазначеної бездіяльності слідчому судді Вищого антикорупційного суду, досліджуючи наявні в матеріалах провадження докази, колегія суддів враховує наступне.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності у кримінальному провадженні забезпечується в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством України.

Статтею 24 КПК законодавчо передбачено гарантоване право кожного на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Загальні положення щодо перебігу процесуальних строків передбачені в ст.115 КПК.

Так, відповідно до ч. ч.2, 3, 5 ст.115 КПК при обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Виходячи з вимог ч.1 ст.304 КПК, скарга на рішення слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 30 жовтня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноваженої службової особи НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання його заяви від 16 жовтня 2020 року про кримінальне правопорушення. Проте, 05 листопада 2020 року ухвалою слідчого судді матеріали скарги повернуто ОСОБА_5 , у зв`язку з її непідсудністю Солом`янському районному суду м. Києва.

21 грудня 2020 року ОСОБА_5 направив вищевказану скаргу до Вищого антикорупційного суду, яку ухвалою слідчого судді від 22 грудня 2020 року йому повернуто, оскільки слідчий суддя не знайшов підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, адже скаржником не надано підтверджень про те, коли йому стало відомо про ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року.

05 січня 2021 року ОСОБА_5 повторно звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду зі скаргою, проте ухвалою слідчого судді від 12 січня 2021 року скаргу повернуто заявникові, в тому числі з підстави закінчення процесуального строку на звернення зі скаргою, та слідчий суддя не знайшов підстав для його поновлення.

Відповідно до ст.116 КПК, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту .

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дійшов висновку, що подання скарги до іншого суду виходить за межі категорії об`єктивних обставин, що зашкодили виконанню скаржником вимог ч.1 ст.304 КПК. До того ж, скаржник є адвокатом та відповідно є обізнаним у вимогах процесуального закону та змінами, що були внесені до Кримінального кодексу України. Пропущений ним строк є доволі тривалим.

З даними висновком про відсутність поважних причин пропуску процесуального строку на звернення зі скаргою погоджується і колегія суддів.

На правильність такого висновку не можуть вплинути і доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що першочергово зі скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб він звертався до слідчого судді у жовтні та грудні 2020 року, оскільки строк цих звернень значно перевищує граничний строк, установлений ч.1 ст.304 КПК, для оскарження означеної бездіяльності з дня подачі заяви про вчинене кримінальне правопорушення 19 жовтня 2020 року.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що при поданні 21 грудня 2020 року зазначеної скарги до Вищого антикорупційного суду ним помилково не надано підтверджень про те, коли йому стало відомо про ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року, не може слугувати підставою для скасування саме оскаржуваної ухвали слідчого судді.

У даному випадку, оскільки ОСОБА_5 , звертаючись до слідчого судді Вищого антикорупційного суду в порядку ст.303 КПК зі скаргою від 05 січня 2021 року на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ на невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, хоча і порушив питання про поновлення строку на оскарження вказаної бездіяльності, однак не вказав жодних поважних причин подання скарги поза межами десятиденного строку, встановленого законом, слідчий суддя обґрунтовано не знайшов підстав для його поновлення, як пропущеного особою з поважних причин, у зв`язку з чим і повернув скаргу особі, яка її подала, у відповідності до приписів ч.2 ст.304 КПК.

За наслідками розгляду апеляційної скарги приходить до висновку, що слідчим суддею при прийнятті оскаржуваної ухвали дотримані всі відповідні вимоги законодавства, та прийняте законне та обґрунтоване рішення, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення питання щодо прийнятності скарги.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення для розгляду скарги по суті.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

На підставі викладеного, оскільки доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують, істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, ухвала слідчого судді від 12 січня 2021 року є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_5 без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що повернення скарги слідчим суддею відповідно до положень ч.7 ст.304 КПК не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 117, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 січня 2021 року про повернення скарги залишити без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _____________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3