Дата документу 12.01.2021 Справа № 314/2650/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/368/21
Єдиний унікальний № 314/2650/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , представника потерпілої особи ОСОБА_9 на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року, якою
обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, повернуто прокурору Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно зі змістом судового рішення, 14 липня 2020 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області, за визначеною ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2020 року підсудністю, надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
Ухвалою судді від 20 липня 2020 року було призначено підготовче судове засідання на 05 серпня 2020 року.
В подальшому підготовчі судові засідання у вказаному провадженні неодноразово відкладалися.
В підготовчому судовому засіданні 05 листопада 2020 року прокурор, захисник та обвинувачений просили призначити кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 до судового розгляду.
Представник потерпілого Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в підготовче судове засідання не з`явився, в клопотанні просив розгляд справи відкласти.
При вирішенні питання щодо розгляду справи в підготовчому судовому засіданні у відсутність представника потерпілого суд виходив із наступного.
Судом при з`ясуванні питання про можливість призначення судового розгляду кримінального провадження встановлено наступне:
Згідно п.5 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01 липня 2020 року, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України, відповідно до статті 12 КК України (в редакції, чинній з 01 липня 2020 року), відноситься до кримінальних проступків.
Як вбачається із матеріалів вказаного кримінального провадження останнє було направлене до Вільнянського районного суду Запорізької області 12 червня 2020 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Судовий розгляд даного кримінального провадження, на момент набрання чинності вищевказаним Законом, не призначено.
Згідно зі змістом обвинувального акту, своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.191 КК України, тобто: «заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем». Крім того, своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України, тобто: «складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_10 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, які становлять ідеальну сукупність, а тому окремий їх розгляд є не можливим. На підставі вищевказаного суд вважав за необхідне обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 повернути прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала суду від 05.11.2020 не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, адже суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Прокурор вказує, що суд визнав причину неявки представника потерпілого неповажною, та провів підготовче судове засідання за його відсутності чим порушив права представника потерпілого, як сторони кримінального провадження. вважає, що суд помилково зазначив, що ухвала оскарженню не підлягає.

Просить скасувати ухвалу і призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник потерпілого зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню. Вважає, що суд порушив його право, як потерпілого, оскільки проігнорував його клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Вважає, що положенням ст.314 КПК України передбачено повернення обвинувального акту прокурору, у разі невідповідності його вимогам КПК України. Посилання суду, як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору, на п.5 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», не відповідає положенню ст.314 КПК України. Також апелянт посилається на безпідставне зазначення судом, що ухвала оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного просить скасувати ухвалу та постановити ухвалу про продовження розгляду даної справи.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційні скарги, просив ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції; обвинуваченого і його захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 вказаної статті обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора та представника потерпілої особи, які зазначили, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд допустив істотні порушення кримінального процесуального закону.
У відповідності до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 20.12.2019.
Відповідно до вимог п.5 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які саме перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
При апеляційному розгляді не встановлено таких недоліків обвинувального акту, які б перешкоджали суду призначити судовий розгляд.
Колегія суддів не погоджується та вважає висновки суду першої інстанції про те, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.366 КК України віднесено до категорії кримінального проступку та сторона обвинувачення повинна внести обвинувальний акт з урахуванням глави 25 КПК України, такими, які не узгоджуються з вимогами норм процесуального і матеріального права.
Оскільки відповідно до ч.2 ст.12 КК України визначено, що кримінальним проступком вважається діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Основне покарання за ч.1 ст.366 КК України передбачає штраф у розмірі від двох до чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Таким чином, аналізуючи зміст санкції ч.1 ст.366 КК України, колегія суддів вважає, що зазначене кримінальне правопорушення не відноситься до категорії кримінальних проступків, а тому застосування судом першої інстанції вимог глави 25 КПК України є недоречним та неправильним, з огляду на вимоги КК України та КПК України.
Відповідно до пп.3 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» визначено, що матеріли кримінального провадження можуть бути виділені в окреме провадження щодо кримінального проступку, якщо це можливо без шкоди для подальшого судового розгляду.
Враховуючи матеріали провадження, судова колегія зазначає, що кримінальне провадження, відносно ОСОБА_10 становить ідеальну сукупність злочинів, а тому окремий їх розгляд є не можливим.
Посилання суду першої інстанції на ст.325 КПК України є хибним, так як вказується, що в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, оскільки кримінальне провадження перебувало на стадії підготовчого засідання, а не на стадії судового розгляду.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, судова колегія вбачає, що представник потерпілої особи завчасно подав обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи з поважної причини. Суд першої інстанції не надав належної оцінки клопотанню та доказам, і провів підготовче засідання без представника потерпілої особи.
Окрім того, суд першої інстанції в резолютивній частині судового рішення вказав про те, що ухвала про повернення обвинувального акту оскарженню не підлягає, тим самим допустив порушення вимог ч.4 ст.314 КПК України.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону визнавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000029 від 22.03.2019 року, відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, таким, що не відповідає вимогам КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора та представника потерпілої особи підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , представника потерпілої особи ОСОБА_9 , задовольнити.
Ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, повернуто прокурору Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України, скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Матеріали кримінального провадження направити до Новомиколаївського районного суду Запорізької області.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4