ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 420/1730/17
провадження №51-2798 км 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000362, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Луганського апеляційного суду від 2 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 2 жовтня 2017 року приблизно о 23-й год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом відчинення дверей, які ведуть до двору, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав електронасос марки «Нeltz», поливний шланг та металеву конструкцію із 2-х кранів і 2-х трубок, загальна вартість яких становить 1155,75 грн, та металеву трубу вартістю 28 грн, після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1183,75 грн.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК без змін.
За постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року касаційну скаргу прокурора задоволено, а вказану ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Луганським апеляційним судом 2 квітня 2020 року ухвалено вирок, яким апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_9 задоволено, вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок залишено без змін.
Короткий зміст вимог, наведених у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів указує, що апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги і ухвалення вироку не врахував письмових заперечень від імені ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, отриманих Апеляційним судом Луганської області 19 квітня 2018 року,позиції потерпілого стосовно покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого та стан його здоров`я, чим проігнорував позицію і процесуальні документи сторони захисту, що на його переконання призвело до прийняття всупереч вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) незаконного, необґрунтованого і невмотивованого судового рішення. Крім цього, захисник зазначає, що вказані порушення вимог кримінального процесуального законодавства порушують і загальні засади кримінального провадження, визначені у ст. 7 КПК: верховенство права; законність; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження документів.

Позиції учасників судового провадження

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні:
- захисник підтримав вимоги, викладені в касаційній скарзі;
- прокурор вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни.

Мотиви Суду
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги і лише у визначених законом випадках може вийти за межі її вимог.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
З матеріалів провадження убачається, що відповідно до вироку Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покаранняу виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
За ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року зазначений вирок було залишено без зміни.

Разом з цим Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу прокурора на вказану ухвалу, 30 жовтня 2019 року ухвалив постанову, якою скасував цю ухвалу і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. З постанови вбачається, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання виправленню засудженого і попередженню вчиненню нових злочинів.

За вироком Луганського апеляційного суду від 2 квітня 2020 рокувирок Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено новий вирок, яким призначено покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 65 ККособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зі змісту ч. 1 ст. 75 КК убачається, що суд може прийняти рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням за наявних для того підстав лише з урахуванням тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин провадження.

Апеляційний суд, розглядаючи доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, про безпідставне застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК, обґрунтовано взяв до уваги те, що суд першої інстанції при постановленні вироку та при призначенні обвинуваченому міри покарання зазначив відповідно до вимог ст. 65 КК, що враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, вчинив злочин у період іспитового строку; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.
При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що наведені судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого в цьому конкретному випадку не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив новий корисливий злочин під час іспитового строку, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення. Згідно з досудовою доповіддю органу пробації ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, а відповідно до висновку цього органу виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

За наявності зазначених умов, а також двох обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидиву злочинів, апеляційний суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умови призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, тоді як досягнення мети покарання за умови звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням неможливе.

Також з вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що, ухвалюючи його, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, який відповідає висновку суду касаційної інстанції у постанові від 30 жовтня 2019 року, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції, який здійснюватиме новий розгляд.

На час касаційного розгляду в матеріалах справи були наявні письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, документи щодо стану здоров`я обвинуваченого, а також була відома думка потерпілого, проте касаційний суд дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання виправленню засудженого і попередженню вчиненню нових злочинів.

Враховуючи вищезазначені положення, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, думка потерпілого при вирішенні питання щодо призначення покарання не є вирішальною.

Крім того, за наявності для цього обґрунтованих підстав, ОСОБА_7 , не позбавлений можливості вирішення у порядку виконання вироку питання про звільнення від покарання за хворобою.
З урахуванням вищезазначеного посилання у скарзі захисника на стан здоров`я засудженого, думку потерпілого щодо призначеного покарання та заперечення на апеляційну скаргу,на думку Суду, в цілому не спростовують правильності висновків апеляційного суду стосовно призначеного покарання, а посилання на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з неналежним мотивуванням судового рішення за встановлених обставин не є тими істотними порушеннями, які суттєво могли вплинути на прийняття судового рішення. Крім того, з вироку апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.
Отже, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, покарання, обране ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, суд касаційної інстанції не встановив, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Луганського апеляційного суду від 2 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3