Ухвала
28 вересня 2020 року

м. Київ
Справа № 703/2432/17
Провадження № 51-1025 кмо 20
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000033 від 19 травня 2017 року, щодо:
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородки Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 366-1 Кримінального кодексу України (далі КК),
установила:
Вироком Смілянського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_9 засуджено за ст. 366-1 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи звільненим 30 грудня 2016 року за згодою сторін з посади начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Смілянської міської ради, за якою йому було присвоєно 10 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування, достовірно знаючи про спеціальні обмеження, встановлені Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Законом України «Про запобігання корупції», зокрема про обов`язок суб`єктів декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2016 року, діючи умисно, достовірно знаючи про обов`язок подання декларацій, будучи попередженим про необхідність декларування, маючи реальну можливість і всі необхідні технічні умови заповнити та подати таку декларацію шляхом заповнення її на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію за 2016 рік не подав.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 за апеляційною скаргою його захисника ОСОБА_10 скасовано, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК.
Прокурором, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 на зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції щодо

ОСОБА_9 подано касаційну скаргу.
Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 серпня 2020 року матеріали провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК передано на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду.
Своє рішення колегія суддів прийняла у зв`язку з тим, що вважала за необхідне відступити від висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 вересня 2019 року (справа

№ 200/18903/17).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Наведеною нормою процесуального права сформульовано конкретні умови, наявність сукупності яких слугує підставою для передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати. Зокрема, такими обов`язковими умовами є: 1) необхідність відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати; 2) подібність правовідносин, за яких було неоднаково застосовано норми права.
При передачі матеріалів провадження на розгляд об`єднаної палати колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду не дотрималась зазначених вимог закону.
Своє рішення колегія суддів мотивувала тим, що для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 366-1 КК необхідно встановити, що психічне ставлення особи до власного діяння виявляється у формі прямого умислу, змістом якого охоплюється усвідомлення обов`язку подати декларацію та суспільна небезпечність невиконання такого обов`язку. Зазначила, що для правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій особи за ст. 366-1 КК необхідно правильно визначити предмет та межі доказування у кримінальних провадженнях, розпочатих за цією статтею КК. Для цього необхідно врахувати: а) що злочин, передбачений ст. 366-1 КК є злочином з формальним складом; б) що об`єктивна сторона цього злочину полягає у бездіяльності і це суттєво відрізняє таке провадження від проваджень, які здійснюються у зв`язку з вчиненням злочинів, формою вираження діяння якого є дія; в) що умисел в злочинах з формальним складом має свої особливості; г) що Закон України «Про запобігання корупції» не містить положень про додаткове повідомлення особі його змісту, отже, покладенні ним обов`язки повинні виконуватися з моменту оприлюднення Закону.

На думку колегії суддів, зазначена вище специфіка предмету доказування не була врахована колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 10 вересня 2019 року (справа № 200/18903/17), що перешкоджає прийняттю рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 .
Однак, з такими висновками не можна погодитись, враховуючи наступне.
Так, у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2019 року колегія суддів зазначила, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що інкриміноване обвинувачення та обставини, викладені в обвинувальному акті, базуються лише на припущеннях, а встановлені в ході апеляційного розгляду обставини є підставою для розумного сумніву в доведеності вини обвинуваченого, оскільки надані докази не підтверджують наявності умислу обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, що свідчить про відсутність у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК.
Тобто, у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 вересня 2019 року (справа № 200/18903/17) та ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від

26 серпня 2020 року про передачу матеріалів провадження на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду викладено позиції про те, що для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 366-1 КК необхідно встановити прямий умисел, які не суперечать одна одній. Встановлення наявності або відсутності прямого умислу чинним процесуальним законом віднесено до компетенції суду факту (суди першої та апеляційної інстанцій).
Крім того, у касаційній скарзі прокурор, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 не порушує питання про наявність/відсутність у ОСОБА_9 прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення. У касаційній скарзі прокурора зазначено про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема статей 23, 94, 95, 96, 99, 370, 404, 417, 419 КПК, оскільки суд апеляційної інстанції в порушення принципу безпосередності дослідження доказів, не дослідив докази обвинувачення, надав їм протилежну оцінку, ніж суд першої інстанції, та залишив їх поза увагою, прийнявши докази захисту, які судом першої інстанції визнано неналежними, та не мотивував належним чином своє рішення. Також прокурор зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме статей 2, 11, 366-1 КК.
За таких обставин, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду не зазначила з яким саме висновком та із застосуванням якої саме конкретної норми права вона не погоджується, не обґрунтувавши свою позицію, та як саме відмінно від застосування цієї нормиу постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 вересня 2019 року (справа № 200/18903/17) така норма повинна застосовуватись.
Єдність системи судоустрою забезпечується, у тому числі, єдністю судової практики (п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Однією з функцій, а також завданням об`єднаної палати є необхідність сформувати обґрунтовану правову позицію щодо застосування конкретної норми права, яку було неправильно застосовано, й сприяти єдиному та правильному правозастосуванню в судовій практиці. При цьому забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах. Тобто завдання об`єднаної палати Верховного Суду досягти у встановленому законом порядку юридичної визначеності у спірних правовідносинах і запобігти невизначеності у подібних ситуаціях.
Враховуючи зазначене, ухвала колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 26 серпня 2020 року не містить передбачених ч. 2 ст. 434-1 КПК підстав для передачі провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від

10 грудня 2019 року щодо ОСОБА_9 на розгляд об`єднаної палати, а тому кримінальне провадження підлягає поверненню на розгляд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті.
Керуючись статтями 7 та 434-1 КПК, об`єднана палата Верховного Суду
постановила:
Повернути матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року щодо ОСОБА_9 на розгляд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті.
Судді:
ОСОБА_1
ОСОБА_2
ОСОБА_4
ОСОБА_3
ОСОБА_5
ОСОБА_6
ОСОБА_7