Дата документу 22.12.2020 Справа № 937/8623/20
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/1299/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/8623/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (дистанційно),

підозрюваного ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно, за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Застосовано відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 25 січня 2020 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки: не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з потерпілою особою та свідками у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі змістом судового рішення, 19 листопада 2020 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_10 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні №0000810 від 09 листопада 2020, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі перебуває кримінальне провадження №0000810 за фактом кримінального правопорушення, відомості щодо якого, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Так, ОСОБА_9 , будучи призначеним відповідно до наказу начальника ГУНП в Херсонській області № 234 о/с від 16.11.2016 року на посаду старшого оперуповноваженого сектора кримінальної поліції Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області, маючи спеціальне звання «капітан поліції», тобто будучи працівником поліції, який згідно вимог ст.62 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання повноважень є представником держави, законні вимоги якого є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами та відповідно до положень ст. 18 зазначеного Закону та посадової інструкції оперуповноваженого сектора кримінальної поліції відділу Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, затвердженої начальником Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини, будучи відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», а також п.1 примітки до ст.364 КК України службовою особою правоохоронного органу, займаючи посаду, пов`язану із здійсненням функцій представника влади, вчинив злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.

Згідно з посадовою інструкцією старшого оперуповноваженого сектора кримінальної поліції Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_9 повинен виконувати роботу з дотриманням принципів законності, дисципліни, забезпечувати дотримання прав та свобод людини та громадянина, а також повинен знати Конституцію України, акти законодавства, що стосуються загальної діяльності органів МВС України та Національної поліції України; принципи і методи правоохоронної діяльності, її правове забезпечення.

11.03.2020 року близько 17 години 30 хвилин, знаходячись неподалік магазину «АТБ», який знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Маяковського, 13, старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , переслідуючи прямий умисел на перевищення влади та службових повноважень, незаконне застосування фізичної сили до громадянина України ОСОБА_11 , усвідомлюючи відсутність передбачених законом підстав для застосування фізичного впливу (сили) та для затримання особи, явно виходячи за межі наданих йому владних прав та службових повноважень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи вимоги ст.ст.18, 29, 37, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», посадової інструкції старшого оперуповноваженого сектора кримінальної поліції Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, ст.ст.3, 29 Конституції України, ст.ст.3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не представившись та не повідомивши, що він є працівником поліції, не висунувши для виконання будь-які вимоги поліцейського, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_11 жодних дій, які можуть бути підставою для застосування стосовно нього заходів примусу, фізичної сили та спеціальних засобів, без будь-яких законних підстав, не врахувавши обставин конкретної ситуації, зокрема відсутності в діях потерпілого будь-якого правопорушення, невиправдано застосував заходи фізичного впливу за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , вчиняючи болісні і такі, що ображають особисту гідність ОСОБА_11 дії, 11.03.2020 року близько 17:30 год., під час перебування біля магазину «АТБ», який знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Маяковського, 13, без будь-яких підстав, розуміючи, що потерпілий ОСОБА_11 не вчиняє будь-яких протиправних дій, застосував до ОСОБА_11 фізичну силу та притиснув його обличчям до стіни магазину, який знаходився поряд, при цьому тримаючи за руки. Надалі, у продовження своїх дій, ОСОБА_9 , без будь-яких законних підстав, здійснив фактичне позбавлення свободи пересування ОСОБА_11 тобто порушив конституційне право особи на свободу пересування та особисту недоторканність, загнув одну з рук ОСОБА_11 за спину та разом з невстановленою особою, усупереч волі ОСОБА_11 примусово повів останнього до Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, який знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Маяковського, 10, при цьому загнувши руки потерпілого за спиною.

У подальшому 11.03.2020 року близько 17:34 год., під час примусового супроводження ОСОБА_11 , знаходячись на проїжджій частині вулиці Маяковського поблизу Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Маяковського, 10, перебуваючи праворуч від ОСОБА_11 , якого він разом із невстановленою особою вів із загнутими за спину руками у зігнутому у попереку стані в бік Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, переслідуючи прямий умисел на перевищення влади та службових повноважень, незаконне застосування фізичного впливу (сили) до ОСОБА_11 , усвідомлюючи відсутність законних підстав для такого застосування фізичного впливу (сили) та для затримання особи, ОСОБА_9 долонею своєю правою рукою здійснив один удар у обличчя ОСОБА_11 . Внаслідок застосування фізичної сили потерпілий ОСОБА_11 впав на дорожнє покриття біля Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області.

Надалі ОСОБА_9 , продовжуючи неправомірні дії спрямовані на незаконне застосування фізичного впливу (сили) до ОСОБА_11 , усвідомлюючи відсутність законних підстав для такого застосування фізичного впливу (сили) та для затримання особи, разом з невстановленими особами, підняв ОСОБА_11 з дорожнього покриття та, взявши потерпілого за його ліву руку, вчиняючи болісні дії і такі, що ображають особисту гідність потерпілого, заніс його до приміщення Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, не зазначивши вказане у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

Вищевказаними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синця правої вушної раковини, садна правої заднє-бокової поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також порушив конституційні права ОСОБА_11 на свободу та особисту недоторканність, а також порушив абсолютну заборону бути підданим такому, що принижує гідність, поводженню.

02.11.2020 року ОСОБА_9 повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а саме у перевищенні влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, однак від отримання повідомлення він відмовився.

Органом досудового слідства, відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність обґрунтованих ризиків передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту як найбільш м`якого та достатнього, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та наявність ризиків, проте під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Враховуючи тяжкість покарання, яка загрожує у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (про це свідчить зокрема, і поведінка ОСОБА_9 під час оголошення слідчим йому повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, а саме те, що ОСОБА_9 ухилявся від вручення йому копії повідомлення про підозру та поїхав з місця проведення процесуальної дії до її завершення, а також у подальшому у період з 02.11.2020 року до 18.11.2020 року не з`являвся до органів досудового розслідування та ухилявся від отримання відповідних письмових повісток про виклик).

Вказує, що маючи знайомства в правоохоронних органах, маючи доступ по службі до інформаційних баз даних та володіючи даними про місце проживання потерпілого та свідків у справі, володіючи прийомами рукопашного бою, маючи доступ до спеціальних засобів та зброї, підозрюваний зможе протиправно впливати на потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інші, які були свідками неправомірного доставлення ОСОБА_11 до відділу поліції, зокрема перешкоджати їх прибуттю до органу досудового розслідування або до суду, примушувати надати неправдиві покази з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може знищити письмові докази, відеозаписи подій з камер відеоспостереження в адміністративній будівлі Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області та інших навколишніх будівлях, які могли зафіксувати обставини кримінального правопорушення; вчинить інше кримінальне правопорушення (характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , а саме неправомірні, насильницькі, а також болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії під час вчинення кримінального правопорушення, свідчать про наявність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення шляхом перевищення службових повноважень, у т.ч. із застосування насильства та спеціальних засобів).

Таким чином, є цілком обґрунтовані підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги; підозрюваного та його захисників із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_9 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

Відповідно до вимог ст.179 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, працює, одружений, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж домашній арешт (про який клопотав слідчий), у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).

Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.

Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілого і свідків та за цей час перешкоджав кримінальному провадженню. Посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставним, оскільки ОСОБА_9 є особою раніше не судимою.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.

Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 25 січня 2020 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4