Справа № 206/3464/20
Провадження № 1-кс/206/303/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , дослідивши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ
30.07.2020 до канцелярії суду надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001244, відомості про яке внесено до ЄРДР 15.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (далі - клопотання).

Клопотання обґрунтовано тим, що 14.12.2019 до чергової частини Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що невстановлені особи, здійснили самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої в районі буд. АДРЕСА_1 . В ході проведення досудового розслідування встановлено, що земельні ділянки, в районі буд. АДРЕСА_1 : з кадастровим номером :09:157:0063 рішенням сесії Дніпровської міської ради від 25.09.2019 № 187/48 передана у власність гр. ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно знаходиться у спільній приватній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 31.01.2020; з кадастровим номером :09:157:0061 рішенням сесії Дніпровської міської ради від 23.10.2019 №138/49 передана у власність гр. ОСОБА_6 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно знаходиться у приватній власності ОСОБА_6 ; з кадастровим номером :09:157:0060 рішенням сесії Дніпровської міської ради від 23.10.2019 № 139/49 передана у власність гр. ОСОБА_7 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно знаходиться у приватній власності ОСОБА_7 ; з кадастровим номером :09:157:0058 рішенням сесії Дніпровської міської ради від 27.11.2019 №261/50 передана у власність гр. ОСОБА_8 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно знаходиться у приватній власності ОСОБА_8 ; з кадастровим номером :09:157:0062 рішенням сесії Дніпровської міської ради від 25.09.2019 №188/48 передана у власність гр. ОСОБА_9 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно знаходиться у приватній власності ОСОБА_10 на підставі договору купівлі продажу від 31.01.2020; з кадастровим номером :09:157:0056 рішенням сесії Дніпровської міської ради передана у власність гр. ОСОБА_11 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно знаходиться у приватній власності ОСОБА_11 ; з кадастровим номером :09:157:0059 рішенням сесії Дніпровської міської ради передана у власність гр. ОСОБА_12 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно знаходиться у приватній власності ОСОБА_12 . Вказані відомості підтверджуються витягами з державного реєстру прав на нерухоме майно та публічної кадастрової карти. Земельні ділянки з кадастровими номерами :09:157:0055; 210100000:09:157:0054; :09:157:0064 знаходяться у комунальній власності та щодо вказаних земельних ділянок розробляються проекти для відводу їх у приватну власність, що також підтверджуються витягами з державного реєстру прав на нерухоме майно та відомостями з публічної кадастрової карти. При розробці проектів відводів вищевказаних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , які розташовані на березі річки Дніпро, особи для яких розроблялись проекти відводів земельних ділянок звертались до Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області, де вони усі отримали відповідь, що земельні ділянки розташовані за межею земель водного фонду, що визначені проектом «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро на території м. Дніпра вздовж лівого берега р. Дніпро в межах м. Дніпро» (не порушують межі прибережної захисної смуги). Так, згідно статей 13, 14 Конституції України, земля, є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України, вздовж річок, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж узрізу води (у меженний період) шириною , зокрема, для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Також зазначено, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. У відповідності до ст. 79 Водного кодексу України, річка Дніпро відноситься до категорії великих річок. Також ст. 88 ВКУ передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж узрізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВКУ. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Однак, на запит слідчого в порядку ст. 93 КПК України, за вих. №12/10-73 від 13.04.2020 Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради надана відповідь про те, що у них не має можливості надати «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро на території м. Дніпра вздовж лівого берега р. Дніпро в межах м. Дніпро», у зв`язку з тим, що він не затверджений міською радою та триває робота щодо проведення державної експертизи землевпорядної документації. Допитаний в якості свідка заступник начальника відділу ведення водного кадастру та техногенно-екологічної безпеки Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області ОСОБА_13 , повідомив, що лист офісу носить лише рекомендаційний характер та не затверджує (не погоджує) проекти відводу земельних ділянок. Чи затверджений ДМР «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро на території м. Дніпра вздовж лівого берега р. Дніпро в межах м. Дніпро», яким визначені межі прибережної захисної смуги, офісу не відомо. Допитана в якості свідка інженер землевпорядник ОСОБА_14 , якою складені проекти землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок в районі вул. Нагатинської в м. Дніпро та яка поставила підписи на вказаних проектах землеустрою як «відповідальний за дотримання якості робіт із землеустрою, землеоціночних робіт та вимог земельного законодавства, стандартів, норм і правил при виконанні робіт із землеустрою», повідомила, що у неї немає доступу до інформації з приводу зменшення меж прибережної захисної смуги річки Дніпро. Проекти відведення земельних ділянок погоджувались в РОВР та в Головному архітектурно-планувальному управлінні та інших інстанціях, якби були порушення межами земельних ділянок прибережної захисної смуги, то РОВР, ГлАПУ та Держгеокадастр не погодили б вказані проекти.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.04.2020 №447-ДК/374/АП/09/01/-20 проведеною інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області, земельні ділянки перебувають у приватній власності та мають кадастрові номери :09:157:0056; :09:157:0059; :09:157:0058; :09:157:0062; :09:157:0063; :09:157:0061, проекти землеустрою щодо встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони водного об`єкта р. Дніпро в районі вказаних земельних ділянок не розроблені, саме тому, до погодження і затвердження в установленому порядку проекту землеустрою щодо визначення та встановлення меж прибережної захисної смуги р. Дніпро необхідно застосовувати, відповідно до ст. 88 Водного кодексу України, нормативну (мінімальну) 100 метрову ширину прибережної захисної смуги. Таким чином, земельні ділянки з кадастровими номерами :09:157:0056; :09:157:0059; :09:157:0058; :09:157:0062; :09:157:0063; :09:157:0061 передані у власність з порушенням вимог п. 4 ст. 116, п.1 ст. 121 та ст. 186-1 Земельного кодексу України. Допитана в якості свідка начальник Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області ОСОБА_15 у своїх показах зазначила, що РОВР у Дніпропетровській області не має повноважень з погодження проектів відводів земельних ділянок, а уповноважений лише надавати рекомендації щодо поліпшення стану водних об`єктів. Вказані 10 земельних ділянок розташовані на березі р. Дніпро. Згідно відповіді на запит начальника Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, до Управління надавались на розгляд та погодження проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в районі буд. № 5 по вул. Нагатинській в м. Дніпро у власність громадянам для будівництва будинків і т.д., вказані земельні ділянки знаходяться поза межами прибережної захисної смуги, яка визначена проектом «Проект водоохоронної зони і прибережної захисної смуги р. Дніпро у межах ДГМО «Яхт-клуб «Самара» в районі вул. Нагатинської-Дежньова Самарського району м. Дніпропетровська». Копія вказаного проекту та рішення яким він затверджений долучені до матеріалів кримінального провадження. Вказаним рішенням №375/34 від 01.03.2006 Дніпропетровської міської ради вирішено: затвердити проект; зобов`язати громадську організацію ДМГО «Яхт-клуб «Самара» ( ОСОБА_16 ) забезпечити дотримання вимог встановлених проектом водоохоронної зони і прибережної захисної смуги р. Дніпро, забезпечити виконання топографо-геодезичних робіт з встановлення меж водоохоронної зони і прибережної захисної смуги р. Дніпро, виконати закріплення меж водоохоронної зони в натурі, тобто вказаний нормативно-правовий акт персоналізовано лише до вказаної громадської організації. Також, у картографічних матеріалах вказаного проекту відображено, що вказаний яхт-клуб розташований на березі р. Самара, що не відповідає дійсності. Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_16 , повідомив, що яхт-клуб на вказаній земельній ділянці (в районі буд. АДРЕСА_1 ) ніколи не розміщувався, цільове призначення для відводу яхт-клубу не визначалось (не розроблялась проектна документація для відводу земельної ділянки під яхт-клуб). У свою чергу, згідно інформації наданої Державним агентством водних ресурсів України - відповідно до геопорталу «Водні ресурси України» та публічної кадастрової карти, зазначені 10 земельних ділянок розташовані на березі Дніпровського водосховища (р. Дніпро). 09.04.2020 року проведено огляд земельних ділянок, що мають кадастрові номери :09:157:0055; :09:157:0054; :09:157:0056; :09:157:0059; :09:157:0058; :09:157:0062; :09:157:0063; :09:157:0061; :09:157:0060; :09:157:0064. Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Отже, зазначені вище 10 земельних ділянок, є речовими доказами оскільки є матеріальними об`єктами, які були об`єктом кримінального правопорушення. Крім того, в ході огляду вищевказаних земельних ділянок зафіксована наявність оголошень про їх продаж, що може призвести до втрати речових доказів, їх відчуження. Прокурор зазначає, що зазначені вище земельні ділянки є доказами злочину та існує ризик їх передачі, відчуження та/або використання. Враховуючи вище викладене, а також те, що вони мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження або спростування факту вчинення невстановленими особами злочину та можуть використовуватись, чи бути передані або відчуженні, виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати зазначені земельні ділянки.

Дослідивши клопотання разом із додатками, на предмет відповідності ст. 171 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.
Так, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. 4. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, оскільки формальне цитування норм КПК України із зазначенням, що вказане майно є майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (об`єктом кримінально-протиправних дій) та зазначенням, що метою арешту є збереження вказаних речових доказів, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні не може вважатися зазначенням підстав і мети, так як при застосуванні запобіжного заходу такий підхід є формальним, а зазначення підстави та мети потребує більш детального обґрунтування при розгляді таких клопотань.

Крім того, клопотання не містить зазначення обґрунтованих підстав вважати, що існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів, які і не надано доказів на підтвердження цих обставин.

В порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора формально зазначено обґрунтування необхідності арешту майна, оскільки зазначення, що земельні ділянки є доказами злочину та існує ризик їх передачі, відчуження та/або використання та вони мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження або спростування факту вчинення невстановленими особами злочину є «формальним» формулюванням органів досудового розслідування при звернення з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Також, в клопотанні прокурора не зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Також, до клопотання прокурора не долучено жодного документа, яким прокурор обґрунтовує належність майна, що необхідно арештувати підозрюваному або третім особам.

Також ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Однак, до клопотання не долучено постанови про визнання 10 земельних ділянок речовими доказами як і не долучено жодного доказу на підтвердження всіх обставин, зазначених у клопотанні, як того вимагає абзац 2 п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України.

До того ж, прокурором не було долучено до клопотання доказів на підтвердження дати та часу отримання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 06.07.2020, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити факт дотримання або недотримання прокурором строків для усунення недоліків, встановлених ухвалою Дніпровського апеляційного суду.

Так, в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 06.07.2020 були визначені недоліки, які прокурору необхідно було усунути протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1Коснституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так, Дніпровським апеляційним судом в своїй ухвалі від 06.07.2020 було зазначено, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, клопотання прокурора не містить відомостей, зазначених в ч. ч. 5, 6 ст. 170 КПК України, а саме, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України , може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Не містить дане клопотання, крім іншого, як відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, так і про заявлений цивільний позов, можливе, відповідно до ст. 96-3 КК України застосування конфіскації майна чи спеціальної конфіскації, наслідки арешту майна для зацікавлених осіб, а також відомостей стосовно потерпілих осіб та розміру заподіяної шкоди, оскільки в диспозиції ч.1 ст. 197-1 КК України вказано, що для складу такого злочину має бути заподіяна значна шкода її законному володільцю або власнику, тобто розмір такої шкоди має сягати не менше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто не менше 100000 гривень.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Але в даному випадку колегія суддів Дніпровського апеляційного суду звертає на себе увагу той факт, що як на день розгляду клопотання в суді першої інстанції, так і протягом апеляційного розгляду жодній особі у даному кримінальному провадженні не пред`явлено підозри, а органом досудового розслідування належним чином не взято до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для його власників.

Крім того, апеляційним суд вказав, що слідчим у клопотанні не зазначено, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення мають значення зазначені земельні ділянки. Подаючи клопотання до суду першої інстанції слідчий не зазначив, зокрема, підстави для накладення арешту на майно, відповідно до положень статті 170 КПК України, а послався лише на мету.

Неможливо також залишити поза увагою і ту обставину, що згідно з витягу з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення внесено 15 грудня 2019 року, а з клопотанням про арешт земельних ділянок слідчий звернувся до суду лише 06 травня 2020 року, тобто майже через 6 місяців, проте за цей час жоден з власників земельних ділянок з приводу підстав та порядку набуття права власності на них допитаний не був, доказів проведення жодних слідчих дій не було надано.

Також, апеляційним судом встановлено, що наведені прокурором доводи щодо необхідності накладення арешту на дані земельні ділянки саме з метою збереження речових доказів є сумнівними за своєю суттю, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), адже, у даному випадку, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, апеляційний суд враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Однак, всі вказані вище недоліки клопотання прокурором усунуто не було, оскільки до клопотання про арешт майна долучено лише витяг з ЄРДР, постанову про призначення групи прокурорів та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06.07.2020 разом із супровідним листом.

Частиною 3 ст. ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з вищевикладеного слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що клопотання має бути знову повернено прокурору для усунення вказаних недоліків в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна - повернути прокурору для усунення недоліків.
Для усунення недоліків встановити строк в сімдесят дві години.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1