Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/49/21
У Х В А Л А
08 лютого 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_16 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України,а також:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у м. Одеса, має вищу освіту, є адвокатом, заміжня, має малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судима, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення вказано, що у січні 2004 року організатор і керівник злочинної організації Особа 1 з метою незаконного заволодіння належною ОСОБА_17 квартирою за адресою: АДРЕСА_2 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли Особа 2, Особа 10, Особа 12, Особа 16, Особа 19, Особа 21 та ОСОБА_6 .

Після того, як Особа 10 та Особа 21 увійшли в довіру до потерпілої ОСОБА_17 та дізналися від неї про потребу у грошових коштах на лікування сина, 13.01.2004 року вони познайомили її з Особою 2, який погодився надати їй гроші у кредит під заставу квартири за вказаною адресою. Для цього Особа 2, Особа 10, Особа 21 супроводжували ОСОБА_17 при отриманні приватизаційного сертифікату, після чого Особа 2 залишив сертифікат у себе.

В подальшому Особа 10 та Особа 21 умовили ОСОБА_17 збільшити суму кредиту до 12000 доларів США та передати їм, при цьому пообіцяли, що свою частину кредиту та супутні витрати будуть сплачувати самостійно. 01.02.2004 року, використовуючи тяжкий психологічний стан потерпілої після смерті сина, вони привели її до офісу за адресою АДРЕСА_3 , де знаходилися Особа 2 і ОСОБА_6 . Там Особа 2 шляхом обману переконав ОСОБА_17 підписати документи нібито для надання кредиту під заставу квартири.

За вказівкою і під диктовку ОСОБА_6 потерпіла заповнила графи наданих їй документів і поставила свій підпис, не маючи можливості ознайомитися з документами в цілому, а саме: договір купівлі-продажу від 31.01.2004, відповідно до якого вона продала Особі 19 квартиру за вказаною адресою за 108000 грн. із зобов`язанням нотаріального оформлення до 01.02.2004; розписку від 31.01.2004 про отримання нею від Особи 12 108000 грн. як оплату за продану нею квартиру; заяву від 02.02.2004, відповідно до якої вона доручила Особі 12 представляти її інтереси в суді за позовом Особи 19 про визнання угоди дійсною і визнання права власності; заяву до суду про отримання нею копії позовної заяви Особи 19 та дозвіл на розгляд справи в присутності її представника Особи 12; договір найму, відповідно до якого прийняла від Особи 12 у користування квартиру за вказаною адресою з виплатою орендної плати 720 доларів США щомісяця; комерційну угоду від 01.02.2004 щодо пропозиції купити квартиру ОСОБА_17 . Особі 19; акт прийому-передачі квартири, відповідно до якого ОСОБА_17 передала квартиру Особі 19 і виселилася з неї, звільнивши від майна.

02.02.2004 Особа 10 та Особа 21 прибули разом зі ОСОБА_17 до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_4 , де була посвідчена довіреність потерпілої Особі 12 на її представництво. Після цього Особа 12 передав ОСОБА_17 11900 доларів США і 100 грн., а також підписаний нею раніше договорі оренди квартири.

Наприкінці серпня 2004 Особа 16, діючи відповідно до розробленого плану і за вказівкою Особи 2, прийшов до ОСОБА_17 за адресою АДРЕСА_2 , та повідомив, що у неї наявний борг перед Особою 2. Після цього ОСОБА_17 приїхала до офісу Особи 2 за адресою АДРЕСА_3 , де той став вимагати від потерпілої виплати 3900 доларів США як погашення боргу по сплаті відсотків, та погрожував позбавити її квартири.

14.09.2004 Особа 2 забрав у ОСОБА_17 ключі від квартири, вказав умови виплати боргу в сумі 24841 доларів США у строк до 24.09.2004 року. 16.10.2004 Особа 16, діючи відповідно своєї ролі, підселив у квартиру до ОСОБА_17 двох осіб чоловічої статі у якості охоронців квартири.

25.10.2004 Особа 12 метою реалізації розробленого раніше з Особою 1 злочинного плану, без відома і згоди ОСОБА_17 , з метою конспірації злочинної діяльності, направленої на приховування вчиненого злочину, на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу (реєстр 1839), продав вказану квартиру Особі 16, який також продав її 24.11.2004 року іншій особі за 11600 грн.

Крім того, особа 1 у грудні 2005 року з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, що належить подружжю ОСОБА_18 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли Особа 2, Особа 18, Особа 24 та ОСОБА_6

26.12.2005 приблизно о 17 годині ОСОБА_19 і ОСОБА_20 за рекомендацією знайомої звернулися до Особи 2 для отримання кредиту в сумі 4000 доларів США під заставу будинку АДРЕСА_5 , що належав ОСОБА_19 на праві власності., та надали правовстановлюючі документи на цей будинок.

Діючи відповідно до розподілених ролей та у відповідності з розробленим Особою 1 планом, в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001, не маючи ліцензії на проведення діяльності з надання фінансових кредитів, Особа 2 надав згоду надати ОСОБА_19 кредит у вказаному розмірі під заставу будинку за вказаною адресою на 1 рік з виплатою 6% щомісяця та призначив дату підписання документів о 09 годині 27.12.2005 за адресою: АДРЕСА_3 .

У вказаний час подружжя ОСОБА_19 і ОСОБА_20 прийшли за вказаною адресою, де їх очікувала ОСОБА_6 , яка увійшла до них в довіру та запропонувала заповнити і підписати документи. Отримавши згоду ОСОБА_19 , ОСОБА_6 надала завчасно підготовані бланки документів, які ОСОБА_19 заповнив під її диктовку договір найму жилого будинку АДРЕСА_5 , відповідно до якого він нібито приймає цей будинок у платне користування від незнайомого для нього приватного підприємці Особи 12, а також договір купівлі-продажу, вже підписаний незнайомим йому Особою 24. ОСОБА_6 не повідомила ОСОБА_19 про намір в подальшому надати ці документи до суду з метою позбавлення його права власності на нерухомість, натомість повідомила, що цей договір є формальним і не має юридичної сили без нотаріального оформлення, та є гарантією повернення ним грошей. При цьому вона продиктувала ОСОБА_19 у швидкому темпі текст «204000 грн.» і заставила таким чином вписати цю суму у договір, що еквівалентні 40 тисяч доларів США, замість отриманої ОСОБА_19 суми 20400 грн., що еквівалентні 4 тисячі доларів США. Також ОСОБА_6 шляхом обману переконала ОСОБА_19 надати розписку про те, що не поверне грошові кошти і не буде мати ніяких прав на свій будинок.

Зазначені документи підписані ОСОБА_19 27.12.2005, однак на прохання ОСОБА_6 він у договорі купівлі-продажу та в розписці зазначив дату 26.12.2005.

Після цього Особа 2, отримавши від ОСОБА_19 нотаріально посвідчену довіреність від 27.12.2005, якою той уповноважив Особу 9 розпоряджатися його житловим будинком та надвірними спорудами за вказаною адресою, видав ОСОБА_19 4000 доларів США та відмовив у видачі документів по оформленню кредиту.

Зазначений факт занепокоїв ОСОБА_19 та 28.12.2005 року він скасував довіреність, видану на Особу 9.

Інкриміновані ОСОБА_6 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації.

Підсудною ОСОБА_6 заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині її обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_6 не визнала свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але підтримала клопотання.

Судом роз`яснено підсудній ОСОБА_6 суть обвинувачення щодо неї, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують.

Підсудна повідомила, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягала на задоволені свого клопотання.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання підсудної.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудної ОСОБА_6 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цієї підсудної за строками давності.

Інші присутні обвинувачені, захисники, потерпілі не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 10 і 15 років відповідно.

Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудна ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкриміновані йому злочини відповідно до обвинувального висновку. Однак, з моменту вчинення останнього за часом з цих злочинів минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_6 дії були вчинені не пізніше 27.12.2005 року.

Після цього підсудна ОСОБА_6 інших злочинів не скоювала, від досудового слідства або суду не ухилялася. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудної, звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині її обвинувачення.

Застосований до підсудної запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудної ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку із звільненням підсудної від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3