Постанова

Іменем України

08 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 461/3021/18

провадження № 51-1246 км 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 0004208 від 06 жовтня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 343, ч. 1 ст. 388 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2018 року задоволено клопотання слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0004208 від 06 жовтня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 361, ч. 1 ст. 343, ч. 1 ст. 388 КК України.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 (на автомобіль якого було накладено арешт вищевказаною ухвалою) - адвокат ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року відмовлено представникові ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_8 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2018 року, а апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна здійснювався з порушенням вимог ст. 172 КПК України, оскільки не було забезпечено участі ОСОБА_6 як власника майна. Разом з тим представник посилається на те, що п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді необхідно обчислювати з моменту отримання копії рішення, а саме з 20 листопада 2019 року. Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , яким було подано апеляційну скаргу, отримавши копію ухвали слідчого судді, з метою підготовки апеляційної скарги направив відповідні адвокатські запити, відповідь на які було надано 27 листопада 2019 року. Цього ж дня було подано апеляційну скаргу, а тому строк на подання апеляційної скарги, на переконання адвоката ОСОБА_5 , було пропущено з поважних причин.

Позиції інших учасників судового провадження

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК України).

Як убачається з матеріалів провадження, не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2018 року про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, 27 листопада 2019 року представник ОСОБА_6 (на автомобіль якого було накладено арешт вищевказаною ухвалою) - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження, а апеляційну скаргу повернуто апелянту на підставі ч. 3 ст. 399 КПК України. При цьому на обґрунтування своїх висновків апеляційний суд зазначив, що оскаржувана ухвала була постановлена 31 травня 2018 року, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 подана 27 листопада 2019 року, тобто після спливу тривалого періоду часу.

Дослідивши матеріали провадження та доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_5 , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Положеннями ч. 3 ст. 395 КПК України встановлено, що у разі, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як убачається з матеріалів провадження ухвалу слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно було постановлено 31 травня 2018 року.

Разом з тим 20 листопада 2019 року представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 отримав копію вказаної ухвали та того ж дня ознайомився з матеріалами судового провадження, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має обраховуватися саме з 20 листопада 2019 року.

При цьому, апеляційну скаргу представник подав 27 листопада 2019 року, пропустивши встановлений законом п`ятиденний строк на апеляційне оскарження. Обґрунтовуючи причини пропуску строку, адвокат ОСОБА_8 послався на необхідність зібрання доказів шляхом направлення адвокатських запитів, відповідь на які було отримано лише 27 листопада 2019 року, а тому, на переконання адвоката ОСОБА_5 , строк на подання апеляційної скарги було пропущено лише на 2 дні та з поважних причин.

Будь-яких інших підстав, які б дійсно перешкоджали або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу, представник не навів.

Ураховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з твердженнями касаційної скарги ОСОБА_5 про необхідність обраховування п`ятиденного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді саме з 20 листопада 2019 року, однак підстави, на які посилається адвокат ОСОБА_5 , аргументуючи подання апеляційної скарги 27 листопада 2019 року, на думку Суду, не є поважними та жодним чином не позбавили адвоката ОСОБА_8 можливості своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому після подання апеляційної скарги у встановлений строк апелянт міг скористатися передбаченим КПК правом на подання доповнень до апеляційної скарги та разом з ними надати суду відповіді на адвокатські запити.

Таким чином, незважаючи на відсутність об`єктивних обставин, що могли перешкодити своєчасно оскаржити ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку, представник безпідставно порушив строк на апеляційне оскарження.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності повернення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Крім того, відповідно до ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді не може бути предметом касаційного розгляду, а тому доводи касаційної скарги в частині порушення слідчим суддею положень ст. 172 КПК України Судом не перевіряються.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги апелянту - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3