Код суду 233 Справа № 233/8417/19
Вирок
Іменем України
03 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої(цивільного позивача) ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Барятино, Калузької області, РФ, громадянин України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, працює водієм у ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП», раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286КК України, -
27 вересня 2019 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи на достатніх правових підставах технічно справним автомобілем марки DAF FX 105.410, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по автодорозі Покровськ - Михайлівка з боку м. Костянтинівка в бік м. Мирноград, Донецької області, не доїжджаючи до с. Яблунівка, Костянтинівського району, Донецької області, діючи в порушення вимог п.п.2.3б), 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
п.2.3-для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний : б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі; п. 12.1-під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.10.1-перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
Вищевказані тілесні ушкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 ..
Допущені водієм ОСОБА_9 порушення вимог п.п.2.3б), 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно-небезпечними наслідками у вигляді смерті ОСОБА_10 .
Свою вину обвинувачений ОСОБА_9 визнав у повному обсязі, щиро каявся та додав, що має непереривний водійський стаж з 1979 року. Працює водієм на підприємстві ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП». Від вказаного працевлаштування має щомісячний дохід. Раніше до вказаної події, жодного разу учасником ДТП не був. Дуже шкодує, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, яка призвела до смерті водія іншого транспортного засобу. Зазначив, що ним, були виражені співчуття, жаль та вибачення, а також в добровільному порядку, було зроблено виплату потерпілій ОСОБА_5 , яка на даний час претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Просив застосувати до нього мінімальне покарання не пов`язане із позбавленням волі та не застосовувати додаткового покарання, оскільки наявне в нього посвідчення водія, є єдиним джерелом доходу його сім`ї.
Потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що подія сталася 27 вересня 2019 року. Загиблий ОСОБА_10 , який був її чоловіком, мешкав з нею в м.Дебальцеве. В той день, на території Костянтинівського району він перебував по роботі. Працював на машині червоного кольору, марки не знає. За технічним станом автомобіля слідкував чоловік. Раніше у ДТП її чоловік не потрапляв, штрафи за порушення правил дорожнього руху на нього не накладалися. Про трагічні події вона дізналася від працівників поліції. Про механізм та обставини події вона не знає. Приїхала через два дні після ДТП. До ДТП з ОСОБА_9 знайома не була. Після подій ОСОБА_9 виражав своє співчуття та жаль з приводу обставин. Від ОСОБА_9 нею один раз була отримана грошова допомога. Після чого, будучі повідомлена судом належним чином в ході усього розгляду кримінального провадження в суді, ОСОБА_11 17 вересня 2020 року, надала суду письмову заяву (Том№ 2, а.п.131), в якій зазначила, що 15 вересня 2020 року між нею та представником ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП» укладено мирову угоду та у зв`язку з виконанням умов вказаної угоди і отриманням грошових коштів, вона відмовляється від позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП» та будь яких матеріальних та моральних претензій до них не має, як і не має будь-яких претензій і до самого ОСОБА_9 .. Обвинуваченого просила покарати на розсуд суду та подальші судові засідання проводити без її участі.
Допитаний в судовому засіданні представник цивільного відповідача ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП» ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_9 працює водієм на підприємстві ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП». Маршрут, за яким рухався ОСОБА_9 в день ДТП було погоджено із керівництвом підприємства. Коли сталося ДТП, ОСОБА_9 одразу повідомив йому про обставини його скоєння. Також пояснив, що після ДТП звертався до потерпілої ОСОБА_10 та пропонував матеріальну допомогу. В подальшому представник ОСОБА_7 надав суду заяву від 30.10.2020 року (Том№2, а.п. 145), в якій зазначив, що у зв`язку із укладенням 15.09.2020року ним із цивільним позивачем мирової угоди та надходженням до суду заяви ОСОБА_12 від 17.09.2020 року про відмову від позовних вимог та відсутністю будь-яких матеріальних та моральних претензій до ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП», просив подальший судовий розгляд проводити без участі представника ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП». Крім того просив суворо не карати обвинуваченого і врахувати його позитивні характеристики, а також здійснення ОСОБА_9 заходів, направлених на відшкодування шкоди потерпілій.
Окрім пояснень учасників судового розгляду винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення у обсязі, встановленому вироком, повністю доведена дослідженими судом наступними доказами.
Згідно з висновком експерта Костянтинівського відділення судово медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово медичної експертизи» від 02 жовтня 2019 року № 258 при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_10 було виявлено такі тілесні ушкодження: крововиливи на повіках обох очей, осаднення шкірі в області лівої щоки з переходом на область носа та підборіддя, забій м`яких покровів голови у лобо - тім`яній області, розходження тім`яних кісток по сагітальному шву, багатоуламковий перелом кісток основи черепа, розрив твердої мозкової оболонки, субарахноідальні крововиливи по усім поверхням обох півкуль головного мозку, ділянки забою та розтрощення речовини головного мозку в обох лобових долях з переходом на тім`яні, ділянок осаднення шкіри на лівій бічній поверхні грудної клітини, прямі прижиттєві переломи 7,8,9,10 ребер по середньо-підпахвовій лінії, забій лівої легені, тупа травма верхніх кінцівок: садно та забійні рани обох верхніх кінцівок, закритий поперечний перелом обох кісток лівого передпліччя. Данні тілесні ушкодження прижиттєвого характеру, що підтверджується наявністю крововиливів у м`яких тканинах, утворились не задовго до смерті, в результаті дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, можливо в результаті ДТП, можливо у термін та за обставин вказаних в ухвалі, відносно живої людини в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Згідно з даними описової частини ухвали потерпілий ОСОБА_10 знаходився за кермом автомобіля, тобто був повернений передньою поверхнею тіла відносно травмуючих предметів. Однак для більш детальної відповіді на це питання необхідний огляд транспортних засобів або фото таблиць пригоди. Причиною смерті гр. ОСОБА_10 стала тупа травма тіла яка супроводжувалася нечисленними переломами кісток скелету, забоєм внутрішніх органів, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку та набряку головного мозку та легень. Під час судово токсикологічного дослідження крові та внутрішніх органів від його трупа етиловий спирт, інші спирти, сильнодіючі речовини і наркотичні речовини не виявлені (Том№2,а.п. 35-38).
Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27.09.2019 року, речовими доказами визнано: автомобіль марки DAF, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (Том№2, а.п.25-26).
Вищевказані докази, дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.
Оцінюючи зібрані та досліджені докази по кримінальному провадженню з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.2 ст.286КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до вимог ст.ст. 50,65КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, який раніше не судимий, одружений, має постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно, на обліку у міських диспансерних закладах охорони здоров`я не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з ст.66КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Згідно ст.67КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом не встановлено.
Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Відповідно до ч.2 ст.50КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Крім того, судом взято до уваги таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року: Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).
За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_13 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі наближене до нижчої межі санкції ч.2 ст.286КК України, оскільки саме це покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_9 , враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжує, з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого, який має стійкі соціальні зв`язки, одружений, офіційно працевлаштований, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, визнав вину у скоєному у повному обсязі, його критичного ставлення до скоєного, поведінки обвинуваченого в період досудового слідства та судового розгляду, позиції потерпілої, яка висловилася щодо призначення покарання на розсуд суду, а також відсутність на час постановлення вироку, з боку потерпілої, жодних вимог матеріального і морального характеру до обвинуваченого в сукупності з іншим дає суду підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому суд приходить до висновку про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , положень ст.75КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст.76КК України, вважаючи, що саме це призведе до позитивних змін в його особистості і створить у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Крім того, з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого, який офіційно працевлаштований водієм транспортного засобу, враховуючи сімейний стан, реалізацію відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке було продемонстроване впродовж судового розгляду справи з боку обвинуваченого та його роботодавця, суд вважає за доцільним не застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки посвідчення водія ОСОБА_9 використовується, як єдине джерело його доходу.
Розглядаючи питання щодо цивільного позову, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.1 та 2 ст.128КПК України, потерпілою ОСОБА_12 , через свого представника ОСОБА_6 було пред`явлено цивільний позов до ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП», третя особа обвинувачений ОСОБА_9 , «про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», датований 03 січня 2020 року (Т.1, а.п.86-146).
Ознайомивши, належним чином усіх учасників із позовною заявою, судом, від представника ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП», 03 березня 2020 року, було отримано відзив, датований 26 лютого 2020 року (Т.1, 175-185).
Після чого, скориставшись позасудовими домовленостями, сторони 15 вересня 2020 року укладають мирову угоду, відповідно до умов, якої домовляються про те, що відповідач ТОВ «САВ ТРАНС ГРУП», в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди зобов`язується (бере на себе обов`язок) сплатити на користь ОСОБА_12 , єдиним платежем грошову суму у розмірі 175000 (сто сімдесят п`ять тисяч) гривен, 00 копійок, що підтверджує відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі, а ОСОБА_12 , в той же час, діючи, як від себе так і в інтересах своїх неповнолітніх дітей, за умови повного та належного виконання відповідачем всіх своїх зобов`язань, відмовляється від позовних вимог у повному обсязі та не матиме будь-яких матеріальних претензій, пов`язаних з предметом і підставою пред`явленого позову та примусовим виконанням рішення суду (Том № 2, а.п. 122-124).
Відповідно до ч.5 ст.128КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За правилами Цивільного процесуального законодавства України, передбаченими п.4 ч.1 статті 255 одною з підстав закриття провадження у справі є відмова позивача від позову, і відмова прийнята судом.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що провадження в рамках цивільного позову, пред`явленого у кримінальному провадженні, слід закрити.
Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до ст.ст.122,124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , з якого стягнути на користь держави витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 9106 (дев`ять тисяч сто шість) гривень 00 копійок.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило та суд не знаходить підстав для його застосування.
Керуючись ст.ст. 128, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,
ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75КК України ОСОБА_9 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням на нього відповідно до ст.76КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_9 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_14 до ТОВ «САН ТРАНС ГРУП», третя особа ОСОБА_9 , «про стягнення матеріальної та моральної шкоди» закрити.
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь держави у відшкодування витрат на залучення експертів, на проведення судових експертиз у загальному розмірі 9106 (дев`ять тисяч сто шість) гривень 00 копійок.
Речовий доказ: автомобіль марки DAF, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 який зберігається у юридичної особи ТОВ «САН ТРАНС ГРУП» залишити за приналежністю юридичній особі ТОВ «САН ТРАНС ГРУП».
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1