ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1367/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 953/9368/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
підозрюваного - ОСОБА_6
представників
власника майна - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 26 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Прокуратури Харківської області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002148 від 10.09.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 345, ст. 348 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 26 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора відділу Прокуратури Харківської області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002148 від 10.09.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 345, ст. 348 КК України та накладено арешт на майно, вилучене у 18.06.2020 під час огляду автомобіля Volkswagen Toureg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переміщений на митну територію України ОСОБА_11 та який станом на 03.06.2020 перебував у фактичному користуванні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- набої у кількості 27 штук у коробці з надписом «Sova-P 50 штук калибр 9 мм РА»,

- гроші в сумі 3626 гривень 80 копійок,

- захисну маску блакитного кольору,

- 2 електричних акумулятори Power Bank та 2 шнури з написами «Romoss. Redmi»,

- USB-флеш-накопичувач торгової марки «Silicon Power»,

- USB-флеш-накопичувач торгової марки «Smartboy»,

- змив на ватну паличку з внутрішньої ручки задніх лівих дверей,

- змив на ватну паличку з внутрішньої ручки задніх правих дверей,

- змив на ватну паличку з ручки передніх лівих дверей з внутрішньої сторони,

- змив на ватну паличку з ручки передніх правих дверей з внутрішньої сторони,

- змив на ватну паличку з кнопки багажника,

- змив на ватну паличку з рулевого колеса,

- змив на ватну паличку з куліси,

- змив на ватну паличку з бардачка,

- мікрочастинки з поверхні підголівника переднього правого пасажирського крісла,

- мікрочастинки з поверхні підголівника крісла водія,

- два відрізки липкої стрічки зі слідами пальців рук,

- 2 розривні заряди димових снарядів калібру 122 мм з маркуванням «53-Д-367. 309-

^Е-ОТК»,

підривач типу УЗРГМ з маркуванням «186-84УЗРГМ - 2 583»,?

- капсюль-детонатор,

- трубку сповільнювача,

- накольний механізм з чекою та кільцем із зруйнованим важелем,

- корпус ручної осколкової гранати РГД-5 з маркуванням: «27-75Т»,

- корпус ручної осколкової гранати РГД-5 з маркуванням: «159-81Т»,

- 4 електродетонатори типу ЕД - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, в строк не пізніше двох місяців за участю спеціаліста зняти інформацію з:

- 2 електричних акумулятори Power Bank та 2 шнури з написами «Romoss. Redmi»,

- USB-флеш-накопичувача торгової марки «Silicon Power»,

- USB-флеш-накопичувача торгової марки «Smartboy», після чого передати вказані електронні пристрої на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_9 .

Попереджено власника майна про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Визначено місцем зберігання 8-ми змивів на ватні палички, мікрочастинок з поверхні підголівника переднього правого пасажирського крісла, мікрочастинок з поверхні підголівника крісла водія, двох відрізків липкої стрічки зі слідами пальців рук, захисної маски блакитного кольору, камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14, під`їзд № 2.

Визначено місцем зберігання набоїв у кількості 27 штук у коробці з надписом «Sova-P 50 штук калибр 9 мм PA», 2-х розривних зарядів димових снарядів калібру 122 мм з маркуванням «53-Д-367. 309-3-Е-ОТК», підривала типу УЗРГМ з маркуванням «186-84УЗРГМ - 2 583», капсюля-детонатора, трубки-сповільнювача, накольного механізму з чекою та кільцем із зруйнованим важелем, корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 з маркуванням: «27-75Т», корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 з маркуванням: «159-81Т», 4-х електродетонаторів типу ЕД, камеру схову кримінальної зброї Краснокутського ВП Богодухівського ВП П/НП в Харківській області за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, вул. Миру, 170.

Визначено місцем зберігання грошей в сумі 3626 гривень 80 копійок банківську установу, з якою ГУНП в Харківській області укладено відповідну угоду.

В частині задоволення клопотання прокурора про накладення ареште на-

- банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_2 ;

- банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_3 ;

- банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_4 ;

- банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_5 ;

- технічний паспорт на автомобіль Volkswagen Toureg, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 ,

- 7візитних карток з написом « ОСОБА_9 . Компанія Повстанець.001»,

- документ «Проект организации и розвития лесного хозяйства Октябрьского лесхоза Харьковской области» на 8 аркушах відмовлено та зобов`язано прокурора повернути зазначене майно його власникам.

На зазначене рішення суду, захисником підозрюваного ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про арешт майна в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, порушення підчас огляду, оскільки вважає, що фактично був проведений не огляд автомобілю, а обшук, який повинен проводитись за правилами ст. 235 КПК України, як обшуку житла чи іншого володіння особи. На даний обшук не було надано згоди, а саме відповідної заяви власника авто про надання дозволу на огляд. Також вважає, що клопотання подано після спливу 24 годин. При проведенні обшуку (огляду) не були запрошені підозрюваний та захисник, відео було перерваною В клопотанні не всі недоліки виправлені, які були в попередньому клопотанні Оригіналів документів, підтверджуючих право власності не надано, гроші, вказані в загальній кількості без найменування. Також не доведено відповідність майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 26 червня 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу Прокуратури Харківській області перебуває кримінальне провадження №0002148 від 10.09.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 345, ст. 348 КК України.

24.06.2020 прокурор ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в межах вказаного кримінального провадження №0002148 від 10.09.2018. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що 18.06.2020 на підставі ухвали слідчого судці Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 проведено огляд автомобілю «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час огляду виявлено та вилучено вказане в клопотанні майно.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 168 КПК України вилучені під час проведення огляду автомобілю «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_9 , предмети є тимчасово вилученим майном - майном, відносно якого є достатні підстави вважати, що воно може зберігати на собі відомості про осіб, які разом із ОСОБА_9 вчинили злочин, Крім того, банківські картки дають доступ до банківських рахунків, які можуть містити інформацію про отримання грошових коштів від певних осіб (у разі виконання злочину на замовлення) або наявність грошових коштів, отриманих злочинним шляхом. Вилучені 2 розривні заряди димових снарядів калібру 122 мм з маркуванням «53-Д-367. 309-3-Е-ОТК», підривач типу УЗРГМ з маркуванням «186-84УЗРГМ - 2 583», капсюль-детонатор, трубку сповільнювача, накольний механізм з чекою та кільцем із зруйнованим важелем, корпус ручної осколкової гранати РГД-5 з маркуванням: «27-75Т», корпус ручної осколкової гранати РГД-5 з маркуванням: «159-81Т», 4 електродетонатори типу ЕД, у разі відношення них до бойових припасів будуть визнані речовими доказами.
Враховуючи вищевикладене, прокурор вважав, що в подальшому зазначені предмети можуть бути використані як речовий доказ у кримінальному провадженні, тобто можуть мати значення для досягнення мети досудового розслідування, передбаченої ст.2 КПК України. З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчужування вилучених під час огляду автомобілю «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_9 , предметів, тобто з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, згідно із вимогами п.5 ст.171 КПК України, прокурор просив накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.
Приймаючи рішення про часткове накладення арешту на майно, вилучене під час огляду автомобіля, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що прокурором доведено наявність вважати, що виявлене та вилучене під час проведення огляду майно, є речовим доказом і містить в собі сліди кримінального правопорушення, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, прийшов до висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на вказане майно.

Щодо вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, то слідчий суддя зазначив, що воно здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення. Слідчий суддя поклав на слідчого, який здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні обов`язок в строк не пізніше двох місяців за участю спеціаліста зняти інформацію з 2 електричних акумуляторів та 2 шнури з написами флеш-накопичувачів, зазначених в ухвалі, передавши їх на відповідальне зберігання власнику майна та попередивши його про кримінальну відповідальність.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на: банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_2 , банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_3 , банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_4 , банківську карту «ПриватБанк» з номером НОМЕР_5 , слідчий суддя відмовив з тих підстав, що банківські картки, це лише один зі способів зняття грошових коштів з особистого рахунку відповідної особи, який належить держателю картки, а тому накладення арешту на вказані банківські картки є не ефективним заходом забезпечення кримінального провадження, що не позбавляє слідчого, прокурора звернутися до суду із клопотанням про накладення арешту на особисті банківські рахунки відповідних осіб. Крім того, прокурором не доведено, що всі вилучені банківські картки належать саме підозрюваному ОСОБА_9 .

Також слідчий суддя вважав, що не підлягає задоволенню клопотання прокурора в частині накладення арешту на технічний паспорт на автомобіль «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , 7 візитних карток з написом « ОСОБА_9 . Компанія Повстанець. 001», документ «Проект организации и развития лесного хозяйства Октябрьского лесхоза Харьковской области» на 8 аркушах, оскільки слідчим, прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, та їх значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, що не позбавляє слідчого, прокурора зробити відповідні копії вказаних документів та залучити їх до матеріалів кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених документів під час огляду та зазначених в ухвалі слідчого судді набоїв, змивів з певних частин автомобілю та на інше майно, на яке слідчим суддею накладено арешт, ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності». У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Отже, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення права на недоторканість житла та іншого володіння під час огляду автомобіля не ґрунтуються на фактичних відомостях матеріалів кримінального провадження. Огляд автомобілю проводився на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 15 червня 2020 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Вимоги ст. 237 КПК України не передбачають обов`язкової участі учасників кримінального провадження. На підставі ч. 3 ст. 237 КПК України, для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів. Питання щодо недопустимості доказів отриманих, за думкою апелянта, неналежним чином внаслідок проведення обшуку, замість огляду, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості на даний час вирішувати, оскільки ці питання повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одних із яких є накладення арешту на майно.
Доводи апеляційної скарги щодо подання клопотання про арешт майна зі спливом строку на його подання не відповідають відомостям, які маються в матеріалах кримінального провадження. Клопотання подано 19.06.2020 р, після проведення огляду автомобіля, який проведений 18.06.2020. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 23 червня 2020 року воно було повернуто прокурору для усунення недоліків на 72 години, після чого, 24.06.2020 було направлено до слідчого судді після усунення недоліків.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна, невідповідність майна критеріям ч.3 ст. 167 КПК України не підтверджені належними доказами. Вилучене під час огляд автомобіля майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 26 червня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді