Ухвала

іменем України
15 січня 2021 року
м. Київ
справа № 296/7/12-к
провадження № 51-1480ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року,
встановив:
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року по справі № 296/7/12-к за нововиявленими обставинами.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 19 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2020 року без зміни.
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до статті 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У пункті 4 частини 2 статті 462 КПК визначено, що в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року залишено без задоволення, оскільки обставини на які він посилався у своїй заяві, не відносяться до переліку нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК, на підставі яких можуть бути переглянуті рішення у кримінальних справах.
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 наводить доводи, які є аналогічними тим, з якими він звертався до судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд першої інстанції, перевіряючи підстави, які заявник вважав нововиявленими, вивчивши матеріали кримінальної справи № 296/7/12-к, встановив, що кримінальна справа надійшла до суду 03 березня 2009 року та розглядалася судом згідно норм КПК які діяли на той час, а саме КПК 1960 року. Відповідно до норм КПК 1960 року, повноваження прокурора при розгляді кримінальної справи передбачено не було. В ст. 32 КПК 1960 року було вказано, що обвинувач прокурор, що підтримує в суді державне обвинувачення та дається визначення прокурора. В ст. 264 КПК 1960 року, вказано, що участь прокурора в судовому засіданні є обов`язковою та вказаною статтею не передбачено підтвердження повноважень прокурора. На думку суду застосування норм КПК 2012 року в даному випадку є некоректним.
Також судом проаналізовано Наказ Генерального прокурора України від 11 грудня 2005 року № 5 гн та встановлено, що згідно вказаного наказу, а саме п. 3. 5 зазначено, при зміні підсудності державне обвинувачення має підтримувати прокурор за місцем розгляду кримінальної справи, що на думку суду прокурором було повністю дотримане, так як справа розглядалася Корольовським районним судом м. Житомира, а обвинувачення підтримувалося прокурором Корольовської районної прокуратури. Також, згідно норм КПК 1960 року не передбачено будь-яких письмових доручень прокурору на підтримання державного обвинувачення.
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що за положеннями ст. 459 КПК обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами, мають бути абсолютно нові, раніше не відомі суду обставини, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування. Однак будь-яких з вищевикладених обставин, передбачених в ст. 459 КПК, заявником не наведено.
Таким чином, місцевий суд обґрунтовано залишив без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам в касаційній скарзі, підтвердив правильність висновку суду першої інстанції та у своєму рішенні зазначив, що обставини, на які посилається ОСОБА_4 , не відносяться до переліку нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК.
Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки обставини, наведені ОСОБА_4 , не є нововиявленими в розумінні частини 2 статті 459 КПК.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у поданій скарзі не наведено доводів, які би свідчили, що в цьому провадженні були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Враховуючи викладене, та виходячи з того, що з касаційної скарги і наданих копій судових рішень підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 колегія суддів не вбачає, то у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3