Справа № 361/8101/20
Провадження № 1-кс/361/1997/20
У Х В А Л А
24 листопада 2020 року м. Бровари

Слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в місті Бровари клопотання старшого слідчого Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 11 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України ,

В С Т А Н О В И В :
У клопотанні слідчий ОСОБА_5 просить накласти арешт на майно шляхом заборони його відчуження, використання та розпорядження: на земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровими номерами: :00:064:0082 та :00:064:1082, які належать на праві приватної власності АТ «АЛЬФА-БАНК» (), на підставі договору іпотеки, № 07/І-58, серія та номер: 5354, виданий 17.05.2007, видавник: Приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .
Клопотання вмотивоване тим, що за заявою ОСОБА_7 11.09.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 11.09.2020 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення з кваліфікацією за ч. 1 ст. 365-2 КК України.

У витягу № 0000204 зазначено, що 26.02.2020 Державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_8 проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, заявник ОСОБА_7 , за АТ Альфа-банк, що суперечить ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/2793/19 від 24.04.2019, та завдало істотної шкоди правам та інтересам заявника.
Необхідність накладення арешту виникла у зв`язку з тим, що на певних сайтах є заяви про продаж вказаних земельних ділянок, подані власником банком, і тому у разі ненакладення арешту земельні ділянки можуть бути відчужені, що завдасть шкоду заявнику Янішевській, яка оспорює у судових інстанціях перехід права власності від неї як іпотекодавця до банку- іпотекодержателя.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, надавши пояснення, аналогічні наведеним у самому клопотанні.
До клопотання долучені: витяг з ЄРДР;
Договір кредиту між заявником ОСОБА_9 (позичальником) і банком (кредитором)
Договір іпотеки між заявником Янішевською (іпотекодавцем) і банком (іпотекодержателем), предмет іпотеки- вказані дві земельні ділянки,
Ухвала Верховного Суду від 10.04.2019р. у цивільній справі за позовом банку до заявника про стягнення заборгованості за вказаним договором кредиту - про зупинення виконання постанови апеляційного суду від 26.02.2019,
Протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 - де вона надає пояснення з приводу виконання договору кредиту, з приводу договору іпотеки та про те, що їй стало відомо про рееєстрацію іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки - вказані дві земельні ділянки,
Постанова апеляційного суду від 21.09.2020 у цивільній справі за позовом Янішевського до АТ «Альфа банк» про визнання договору іпотеки недійсним в частині,- даною постановою було відмовлено у зустрічному забезпеченні,
Два державні акти на ім.,я ОСОБА_7 , датовані 2007 роком, на вказані дві земельні ділянки,
Протокол огляду інтернетресурсу з оголошеннями про продаж земельних ділянок,
Відомості з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказані дві земельні ділянки за іпотекодержателем АТ «Альфа банк» на підставі договору іпотеки.
Вивчивши доводи і аргументи, зазначені у клопотанні і в поясненнях слідчого у судовому засіданні та дослідивши надані документи, слідчий суддя зробив такі висновки:
У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З наданих документів вбачається, що право власності на вказане майно- земельні ділянки на даний час зареєстроване за АТ «Альфа банк», тобто вирішується питання про накладення арешту на майно третьої особи. дана третя особа не є підозрюваним і не є потенційним підозрюваним у тому кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР і яке розслідується (до об`єктивною стороною і суб`єктом визначаються реєстраційні дії реєстратора), тому арешт на майно третьої особи може бути накладений виключно у разі, якщо майно є речовим доказом і відповідає критеріям до речового доказу (ст.93 КПК).

Натомість до клопотання не долучено постанови про визнання земельних ділянок речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Тобто слідчим не доведено обов`язкової підстави для накладення арешту на майн третьої особи.

Сам той факт, що заявник ОСОБА_9 є колишнім власником (відповідно до реєстрації права власності ) і вважає, що вказаною реєстраційною дією порушені її права, не надає підстав вважати, що за даним клопотанням вирішується питання про накладення арешту на її майно, а не на майно третьої особи.

Крім того, слідчим не обгрунтовано в чому саме є необхідність накладення арешту на земельні ділянки, і яке доказове значення для розслідування даного кримінального провадження мають безпосередньо вказані земельні ділянки, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення.

Саме по собі посилання на те, що вказане майно може бути продане титульним власником - по-перше, не є достатнім аргументом для накладення арешту в межах даного кримінального провадження за визначеною кваліфікацією , і по-друге, як зазначив слідчий - є ухвала суду про вжиття заходу забезпечення у цивільній справі у вигляді заборони на відчуження вказаного майна, - і слідчий не довів недостатності такого вже вжитого заходу забезпечення.

Відмовляючи у клопотанні про накладення арешту на майно третьої особи , слідчий суддя виходить з того, що арешт є втручанням у мирне володіння власником своїм майном і є обмеженням прав власності, що майнові права власника (третьої особи) можуть бути обмежені арештом лише у виключних випадках, коли в цьому дійсно є необхідність. Слідчий суддя враховує конвенційне право особи на мирне володіння її майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої право на мирне володіння своїм майном може бути обмежене втручанням держави лише при наявності певних обставин (які у даному випадку відсутні), і має бути виправданим.
Натомість такої необхідності заявник клопотання не довів. Тому в клопотанні слід відмовити.
Керуючись 171-172, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :
У клопотанні старшого слідчого Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її прийняття.

Слідчий суддя ОСОБА_1