Справа № 206/5370/20
Провадження № 1-кс/206/490/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ознайомившись із скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання,
ВСТАНОВИВ
01.12.2020 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання.
Ознайомившись із змістом даної скарги слідчий суддя вважає, що скарга підлягає поверненню з таких підстав.
Скарга була подана на постанову слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 19.11.2020 по кримінальному провадженню № 0000837, відомості про яке внесено до ЄРДР 23.08.2019, яку адвокат ОСОБА_2 отримав, як самостійно зазначив в своїй скарзі 19.11.2020. За результатами розгляду скарги, адвокат ОСОБА_2 просив скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.11.2020 щодо виклику та додаткового допиту потерпілого та зобов`язати слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , в строк передбачений ст. 220 КПК України повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_2 про виклик та додатковий допит потерпілого та задовольнити його.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Так, главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днівз моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Початок обчислення строку на оскарження залежить від предмета скарги: строк подання скарги на постанову слідчого, дізнавача, прокурора починається з дня отримання особою її копії, а строк оскарження інших рішень, дій або бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.

Так, адвокат оскаржує постанову слідчого ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, а тому строк на її оскарження починається з дня отримання адвокатом ОСОБА_2 її копії.

Однак, як вбачається безпосередньо із самої скарги, остання була подана до суду 01.12.2020, тобто з порушенням відповідного строку на оскарження, оскільки останній день для подання скарги на рішення слідчого, оформленого постановою сплив ще 30.11.2020.

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Доказів того, що адвокат ОСОБА_2 отримав постанову слідчого ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання в інший день ніж адвокат вказав в самій скарзі 19.11.2020, до скарги не долучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
В той же час, за змістом п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України питання про поновлення пропущеного строку передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України слідчий суддя вирішує лише за клопотанням чи заявою особи, яка звернулася зі скаргою.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність заяв/клопотань про поновлення пропущеного строку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що при зверненні до суду із даною скаргою, було пропущено передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України строк на оскарження рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, в зв`язку із чим, скарга підлягає поверненню.

В свою чергу, слідчий суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 113-117, 303-307, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ
Скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання - повернути.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1