ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/157/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/407/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - прод. строку запобіжного заходу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р. Колегія Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 03 грудня 2020 р. в приміщенні Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 28 жовтня 2020 р. про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 р. задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 23 год 59 хв. 26 грудня 2020 р. відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Справу розглянуто з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду змінити, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.

Стверджує, що прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу щодо нього наводить недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_5 перебуває в розшуку Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а місцевим судом даних відомостей перевірено не було; вказує, що по даному епізоду підозри не отримував.

Також зазначає, що ризики, про наявність яких у своєму клопотанні зазначає прокурор, а в оскаржуваній ухвалі суддя, не доведені, оскільки у клопотанні прокурора зазначені типові фрази, на які наголошується не вперше, жодних нових доказів, як це передбачено законом, прокурором не наведено, в свою чергу місцевий суд не взяв до уваги аргументи захисту щодо даної обставини, що являється грубим порушенням його прав.

Посилається на те, що прокурором також не доведено, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів обвинуваченого, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування встановлено, що 21 жовтня 2019 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 шляхом зняття вікна незаконно проник в житловий будинок ОСОБА_9 , що розташований за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 36 000 гривень, 1 800 євро, 1 280 доларів США, чим спричинив останній матеріальну шкоду.

Окрім цього, 08 січня 2020 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_5 через незачинені вхідні двері проник в приміщення літньої кухні житлового господарства ОСОБА_9 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 100 євро та 6 700 гривень, чим завдав останній матеріальну шкоду.

27 січня 2020 року близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_5 проник в приміщення літньої кухні житлового господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , де в присутності ОСОБА_9 намагався відкрито викрасти її грошові кошти, однак не вчинив вказаних дій у зв`язку із відсутністю грошових коштів у приміщені.

Бережанським районним судом Тернопільської області 29.01.2020 застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При ухвалені даного рішення місцевий суд згідно вимог кримінального процесуального законодавства не застосував більш м`які запобіжні заходи у виді застави або домашнього арешту, аргументуючи це тим, що такі заходи не будуть достатніми для запобігання ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою обрання даного запобіжного заходу, не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27 березня 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України направлено до суду першої інстанції, де триває судовий розгляд.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Таким чином, продовжуючи строк тримання під вартою, суддя, оцінивши обставини кримінального провадження, врахувавши при цьому характеризуючі дані обвинуваченого, переконливість наявних ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, дійшов вірного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігти викладеним у клопотанні прокурора ризикам, прийшов до вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянта про те, що ризики, про наявність яких у своєму клопотанні вказує прокурор, а в оскаржуваній ухвалі суддя, не доведені, спростовуються наступним.

Суддя місцевого суду врахував те, що санкція інкримінованої обвинуваченому частини статті передбачає до 8 років позбавлення волі без альтернативної міри покарання, а також те, що, усвідомлюючи ймовірність призначення такого покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, або будь-яким чином впливати на хід розгляду справи в суді, а тому не вважав за можливе визначити суму застави, з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу щодо нього наводить недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_5 перебуває в розшуку Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, спростовується долученими до матеріалів справи відомостями ОСК ГУНП в Тернопільській області від 28.01.2020, згідно яких ОСОБА_5 перебуває у розшуку Рівненським ГУНП в Рівенській області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 є непереконливими. Судом при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст. ст. 176, 177, 179, 183, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 р., якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 грудня 2020 р., залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді