КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

01 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Карашин Макарівського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 06 лютого 2021 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинуваченого від суду, впливати на свідків. На даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, які інкримінуються обвинуваченому, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що, оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Зокрема, обвинувачений зазначає, що зі сторони прокурора не були доведені та обґрунтовані ризики, на які він посилається в усному клопотанні, яке на думку обвинуваченого є продубльованим із клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно нього, у зв`язку з чим, тримання його під вартою вважає недоцільним та необґрунтованим. Звертає увагу і на те, що у клопотанні про продовження обраного запобіжного заходу прокурор наголошував лише на існуванні ризиків, не обґрунтовуючи їх, і наявність жодного із них, не була доведена в судовому засіданні.

Крім того, апелянт просить звернути увагу на те, що він має постійне місце проживання, проживає у цивільному шлюбі, а також має малолітню дитину, офіційно працевлаштований.

Також, як зазначає обвинувачений, в рішеннях по справах «Харченко проти України», Європейський суд з прав людини встановив порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у випадках, що є дуже подібними до ситуації, яка склалась з ним, згідно чого лише тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному, не може виправдовувати тримання його під вартою та неможливістю застосування іншого альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року про продовження обвинуваченомузапобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що ризики наведені прокурором в усному клопотанні не були доведені та обґрунтовані, а лише дублювали ті, які зазначались у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Макарівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної інстанції, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу та навів мотиви, з яких прийняв оскаржуване судове рішення.
Крім того, незважаючи на доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що його тримання під вартою є недоцільним та необґрунтованим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати на даний час, що свідчить про неможливість запобігти їм без продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що ж стосується посилань обвинуваченого на те, що, при продовженні строку його тримання під вартою, судом не було враховано те, що він має постійне місце проживання, проживає у цивільному шлюбі, офіційно працевлаштований, а також має малолітню дитину, то вони також не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на те, що, як встановив суд першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, будучи зареєстрованим за однією адресою,фактично проживав за іншою.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 06 лютого 2021 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів до 06.02.2021 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити о 17 год. 00 хв. 04 лютого 2021 року.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 370/2477/20

Номер провадження : 11-кп/824/1619/2021

Категорія ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1