Провадження №11-сс/801/566/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
слідчого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2020 за №0001398 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе, Пінського району Брестської області, Республіка Білорусь, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчий слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_8 04.08.2020 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .
Клопотання мотивовано тим, що Лівобережним відділенням поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001398 від 02.08.2020, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , маючи не зняті та не погашені судимості, в тому числі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вироком Вінницького міського суду від 07.03.2017, перебуваючи 02.08.2020 близько 12:00 год. спільно із ОСОБА_9 на зупинці громадського транспорту по площі Привокзальна 1, в м. Вінниці помітили раніше невідомого їм ОСОБА_10 , який в цей час сидів на лавці.
В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , вступивши у попередню змову між собою, діючи з корисливих спонукань, умисно, повторно, нанесли ОСОБА_10 кілька ударів в ділянку обличчя, таким чином тимчасово обмеживши волю потерпілого та позбавивши останнього можливості чинити опір, тобто застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я. Від даних ударів ОСОБА_10 впав на лавку. Коли він намагався піднятись та відновити дихання, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 знову нанесли ОСОБА_10 удари в ділянку голови, після чого ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_10 та забрав у нього телефон марки «Леново» вартістю близько 500 грн., який знаходився у кишені кофти, після чого помістив його до своєї кишені, в цей час ОСОБА_9 із лівої руки ОСОБА_10 зняв ланцюжок із білого металу вартістю близько 500 грн. та помістив його до своєї кишені. Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 із місця вчинення злочину зникли у невідомому напрямку.
Таким чином внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальної шкоди на суму близько 1000 гривень.
У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Високе, Пінського району, Брестської області Республіки Білорусь громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 08.10.1987 Стахановським міським судом Луганської області за ст. 206 ч. 2 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 29.10.1990 Алчевським міським судом Луганської області за ст. ст. 183-3 ч. 2, 43 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 22.02.1994 по закінченню терміну відбування покарання; 21.09.1995 Сєверодонецьким міським судом Луганської області за ст. 140 ч. 1 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. Звільнився 10.05.1996 по закінченню терміну відбування покарання; 07.06.1997 Стахановським міським судом Луганської області за ст. ст. 206 ч. 2, 196-1 ч. 2, 42 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнився 12.04.2000 по закінченню терміну відбування покарання; 29.12.2002 Стахановським міським судом Луганської області за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Звільнився 22.01.2009 по закінченню терміну відбування покарання; 04.02.2011 Стахановським міським судом Луганської області за ст. ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2, 395, 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Звільнився 05.07.2012 по закінченню терміну відбування покарання; 07.03.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Згідно ст. 72 ч. 5 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою з 23.01.2017 по 11.09.2017.
На думку слідчого, вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: - протоколом прийняття заяви; - протоколом допиту потерпілого; - протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; - протоколом слідчого експерименту; - протоколом затримання.
ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Встановлені досудовим розслідуванням обставини вказують на наявність таких передбачених ст. 177 КПК України ризиків:
- переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) ОСОБА_6 усвідомлюючи міру покарання, яке йому загрожує може переховуватись як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи у суді;
- незаконного впливу на потерпілого та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) ОСОБА_6 перебуваючи на волі може вчиняти тиск на потерпілого та свідків з метою зміни його показів під час досудового слідства;
- можливість вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих та інших злочинів, характер та періодичність вчинення кримінальних правопорушень проти власності та встановлені в ході розслідування обставини вказують на те, що дані злочини є одним із джерел його доходу, тому перебуваючи на волі він може вчинити інший злочин. Крім того останній на даний час ніде не працює, вагомих соціально стримуючих факторів немає, будь-яке джерело доходів відсутнє;
- перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує.
Запобігти переліченим ризикам шляхом застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж взяття під варту не представляється можливим.
Вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам.
Крім того, слідчий зазначив, що ОСОБА_6 вчинив злочин із застосуванням насильства, в разі винесення ухвали про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не слід визначати йому розмір застави. За таких обставин просив клопотання задовольнити.

Ухвалою Вінницького міського суду від 04 серпня 2020 року клопотання слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 - задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Визначено, що строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_6 , тобто до 13:40 год. 30 вересня 2020 року.
Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 30 вересня 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 04.08.2020 скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід є занадто суворим, обмеження права особи є не пропорційними тяжкості злочину та обставинам його вчинення. Оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, а застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставним. Прокурор не довів існування жодного ризику та не довів неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 . Клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.184 КПК України. Слідчим суддею не було проведено аналіз матеріалів на предмет ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, безпідставно не було враховано наявність у ОСОБА_6 місця проживання та місце реєстрації, не було прийнято до уваги стан його здоров`я, а саме, наявність важкого захворювання (туберкульоз).

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Підозрюваний ОСОБА_6 апеляційну скаргу свого захисника підтримав повністю і також просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, підозрюваного, прокурора та слідчого, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Приймаючи рішення щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції проаналізувавши зміст клопотання слідчого, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001398; протоколу прийняття заяви від 02.08.2020; протоколу допиту потерпілого від 02.08.2020; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2020; протоколу проведення слідчого експерименту від 02.08.2020; протоколів допиту свідків; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.08.2020; повідомлення про підозру від 03.08.2020; пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України обґрунтована.
Також слідчим суддею було враховано, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , однак тимчасово проживає на території Вінницької області, непрацює, раніше неодноразово судимий. На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
А тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, слідчий суддя під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
При цьому, наявність постійного місця проживання підозрюваного не спростовує наявності вищевказаних ризиків.
Крім того, посилання підозрюваного та його захисника у судовому засіданні на ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_6 є тимчасово переміщеною особою та його зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , слідчим суддею до уваги не приймалася, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаної інформації не надано.
Також слідчим суддею було враховано вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
А тому, при вирішенні питання щодо обґрунтованості клопотання слідчий суддя врахував, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а тому дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею була врахована практика Європейського суду з прав людини, де рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також з урахуванням вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя враховуючи те, що злочин вчинено підозрюваним із застосуванням насильства, прийняв рішення не визначати останньому розмір застави.
Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками, оскільки встановлено, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки встановлені судом обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Суд апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 щодо застосування відносно останнього менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, умисного тяжкого злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який є неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, а також таємних викрадень чужого майна та інших, за які він відбував реальну міру покарання не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказують на обґрунтованість застосування до ОСОБА_11 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування даного підозрюваного під вартою в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, наявність в останнього зареєстрованого, постійного місця проживання та незадовільний стан здоров`я (наявність захворювання на туберкульоз) про що зазначає підозрюваного захисник в своїй апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що, на переконання колегії суддів апеляційного суду, в повній мірі відповідає вимогам закону.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині відсутності обґрунтованих підстав для визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 вчинене із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_10 , що повністю узгоджується з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України, яким передбачено право слідчого судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419,422 КПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2020 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3