Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/820/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 152 ч.2-5 (117 ч.2-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Олександрія, Кіровоградської області, українцю, громадянину України, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, не маючого на утриманні дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого; обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 15 вересня 2020 року до 12 листопада 2020 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000193 від 23.01.2019 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину ч.3 ст.152 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, строком на 60 днів.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2020 року, зокрема, стосовно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 15 вересня 2020 року до 12 листопада 2020 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину відносно неповнолітньої, тяжкість передбаченого законом покарання, сімейний стан обвинуваченого, який є неодруженим, дітей не має, відомості про його соціальні зв`язки, зокрема те, що він проживає з бабусею, яка є свідком сторони захисту, у її будинку, стверджує, що періодично проживає у матері за іншою адресою, офіційно не працевлаштований. Свідки у справі ще не допитані. Також те, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, не змінились, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, також, відсутність у матеріалах справи даних про появу нових обставин, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу або про існування інших перешкод для тримання обвинуваченого під вартою, тому відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів. Ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не подала суду доказів про появу нових обставин, які не були враховані судом при обранні запобіжного заходу тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що в процесі розгляду кримінального провадження було з`ясовано, що у сторони обвинувачення відсутні речові докази що могли б свідчити про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 152 КК України. Клопотання прокурора Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_9 не містить конкретних посилань на докази що підтвердили б порушення вимог ст.177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання зареєстрований у АДРЕСА_1 Обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий. У прокурора нема відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має намір вчиняти протиправні дії щодо свідків та потерпілої. Заяв від потерпілої та свідків про наміри обвинуваченого ОСОБА_8 впливати на них нема. У матеріалах кримінального провадження нема жодного матеріального доказу, що свідчило б про вчинення зґвалтування обвинуваченим. Переховуватись від суду обвинувачений ОСОБА_8 не буде мати можливості у разі обрання до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у зв`язку з застосуванням технічного пристрою цілодобового стеження за його пересуванням.

Крім того, у обвинуваченого ОСОБА_8 з дитинства діагноз розумова відсталість. Суд на протязі судового розгляду спілкується з обвинуваченим який не в змозі зрозуміти в силу хвороби в чому його обвинувачують з підстав того що потерпіла дала покази що не відповідають обставинам справи. Мною заявлялось клопотання про проведення стаціонарної психіатричної експертизи стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 але суд мене не дослухається.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме вчинення особливо тяжкого злочину, відносно неповнолітньої передбаченого ч.3 ст.152 КК України, санкції якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.
Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину відносно неповнолітньої, тяжкість передбаченого законом покарання, сімейний стан обвинуваченого, який є неодруженим, дітей не має, відомості про його соціальні зв`язки, зокрема те, що він проживає з бабусею, яка є свідком сторони захисту, у її будинку, стверджує, що періодично проживає у матері за іншою адресою, офіційно не працевлаштований. Свідки у справі ще не допитані.
Також те, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, не змінились, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, також, відсутність у матеріалах справи даних про появу нових обставин, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу або про існування інших перешкод для тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зникли та не зменшилися, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені мотиви.

Враховуючи вище викладене, доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 з приводу того, що недоведені прокурором наявність ризиків та не враховано, що підозрюваний має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, а також те що у прокурора нема відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має намір вчиняти протиправні дії щодо свідків та потерпілої, колегія суддів визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки враховані судом першої інстанції при постановленні ухвали та правильно встановлено наявність ризиків, які продовжують існувати на даний час та не зменшились, що також підтверджується матеріалами справи.

Крім того з приводу твердження захисника, що у обвинуваченого ОСОБА_8 з дитинства діагноз розумова відсталість, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що дане питання необхідно вирішувати під час розгляду вказаної справи по суті.

Оскільки жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, на переконання колегії суддів інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , а тому ухвалу суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 від 15.09.2020, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 15 вересня 2020 року до 12 листопада 2020 року включно залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4