Дата документу 24.09.2020 Справа № 554/851/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника заявників ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про застосування заходів кримінального провадження, шляхом накладення арешту на майно, для забезпечення цивільного позову,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з клопотанням про застосування заходів кримінального провадження, шляхом накладення арешту на майно, для забезпечення цивільного позову, у якому просять накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, права та корпоративні права ОСОБА_6 , з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000754.

Клопотання мотивоване тим, що СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000754 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 189 ч. 2, 364 ч. 2 КК України, за фактом силового захоплення майна ТОВ «Регул» та незаконного заволодіння частками у статутному капіталі цього товариства.

Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , порядку ст.. 128 КПК України, пред`явили цивільний позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про солідарне стягнення матеріальної шкоди в розмірі 48 мільйонів , 832 тисячі, 541,67 гривень.

На даний час цивільні відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у добровільному порядку відмовляються компенсувати вищевказану матеріальну шкоду, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змушені звернутися до суду з вищевказаним клопотанням для захисту своїх інтересів щодо відшкодування їм спричиненої матеріальної шкоди.

У судовому засіданні заявники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та їх представник ОСОБА_5 , підтримали клопотання просили задовольнити його вимоги.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави та мету у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, як це передбачено ч.2 ст.171 КПК України.

Проте, в матеріалах клопотання не вказана та заявниками у судовому засіданні не обгрунтована та не доведена мета такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, як це передбачено ч. 2 п. 4 ст. 170 КПК України.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Однак, у судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_6 , на майно якого заявники просять накласти арешт. не має жодного із вище перелічених процесуальних статусів у кримінальному провадженні № 0000754 у межах якого заявники просять суд накласти арешт на його рухоме та нерухоме майно, що суперечить нормам кримінально-процесуального закону України.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Проте, матеріали клопотання не містять доказів, що заявниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подано до суду цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення в межах кримінального провадження № 0000754 та, що заявники дійсно мають статус цивільних позивачів, а ОСОБА_6 цивільний відповідач у даному кримінальному провадженні.

Крім цього, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, як це передбачено ч. 8 ст. 170 КПК України.

Однак, як вбачається з матеріалів клопотання заявниками не конкретизовано, яке саме рухоме та нерухоме майно перебуває у власності ОСОБА_6 та на яке конкретно майно, що перебуває у його власності вони просять накласти вищевказаний арешт, для забезпечення цивільного позову, а також відсутні відомості чи співмірна вартість майна, на яке заявники просять накласти арешт, з розміром завданої їм шкоди.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту , а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, слідчим суддею враховуються правові підстави для арешту, розміри та вид можливої завданої шкоди, наслідки арешту майна, відповідне обмеження конституційних прав як власника, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тому слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість клопотання заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки останніми не доведено необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не надано доказів того, що вони подали в межах кримінального провадження цивільний позов, а ОСОБА_6 є підозрюваним у кримінальному провадженні, а також доцільності обмеження у такий спосіб права власності (п.5 та 6 ч.2 ст.173 КПК України). Клопотання є передчасним і такий вид забезпечення на даній стадії досудового розслідування не відповідає критерію співрозмірності з урахуванням її недоведеності та завданнями кримінального провадження.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя не вбачає достатніх правових підстав для накладення арешту, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170-174, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_6 , для забезпечення цивільного позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 29 вересня 2020 року о 16 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1