Справа № 199/7294/20
УХВАЛА
іменем України

2020 року листопада місяця 03 дня м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання начальника сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000308 від 02.11.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання начальника сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , за погодженням з повноважним прокурором, про арешт майна по кримінальному провадженню №0000308 від 02.11.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме транспортний засіб марки «MERSEDES-BENS», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin кузова НОМЕР_2 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Клопотання обґрунтовується тим, що 02.11.2020 до чергової частини АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт працівників УПП про те, що по вул. Донецьке шосе, буд. 69 у м. Дніпрі, було зупинено транспортний засіб «MERSEDES-BENS», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перевірки транспортного засобу було виявлено ознаки підробки, а саме свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу ( НОМЕР_4 ).
У ході проведення досудового розслідування, 02.11.2020 в період часу з 01 години 45 хвилин по 02 годину 10 хвилин, слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУ і в Дніпропетровській області ОСОБА_5 під час огляду проведеного за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, буд. 69, було оглянуто та вилучено транспортний засіб марки «MERSEDES-BENS», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin кузова НОМЕР_2 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Далі, 02.11.2020 начальником сектору дізнання було винесено постанову про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання, а саме транспортного засобу марки «MERSEDES-BENS», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin кузова НОМЕР_2 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Таким чином, в ході досудового розслідування є достатньо вважати, що зазначений транспортний засіб та свідоцтво можуть бути використані, як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення. Крім того, виникла необхідність в проведенні ряду експертиз, в тому числі відносно вказаного майна, а саме технічної експертизи документів, трасологічної експертизи та проведення слідчих (розшукових) дій відносно даного майна.
В своєму клопотанні начальник сектору дізнання зазначає, що існує ризик того, що вказаний транспортний засіб та свідоцтво може бути приховано, пошкоджено, може відбутися їх псування, зникнення, втрата, знищення, перетворення, пересування, передача, відчуження або використання.

У судове засідання начальник сектору дізнання та прокурор не з`явилися, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Власник та володілець майна до суду не з`явились.

Вивчивши подане клопотання та докази, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на рухоме майно, слідчий суддя вважає необхідним у задоволенні поданого клопотання відмовити з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 02.11.2020 до чергової частини АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт працівників УПП про те, що по вул. Донецьке шосе, буд. 69 у м. Дніпрі, було зупинено транспортний засіб «MERSEDES-BENS», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перевірки транспортного засобу було виявлено ознаки підробки, а саме свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу ( НОМЕР_4 ).
02.11.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000308 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
Згідно до ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).
Начальник сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 не довів суду, що вилучений автомобіль є доказом вчинення кримінального правопорушення, оскільки відсутні будь-які дані щодо факту наявності самої події кримінального правопорушення. Крім того, представником органу дізнання не доведено суду, що саме позбавлення власника чи володільця майна права користуватись майном призведе до збереження речового доказу, та незастосування такого крайнього заходу, як арешт майна, приведе до його знищення чи приховування .
Крім того, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено.
За таких обставин, власник майна, на яке начальник сектору дізнання просив накласти арешт, а саме ОСОБА_4 , на даному етапі досудового розслідування у даному кримінальному провадженні має статус третьої особи, проте із клопотанням про арешт майна до суду звернувся начальник сектору дізнання, в порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України.
Таким чином, приходжу до висновку про необґрунтованість клопотання, а тому у клопотанні слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання начальника сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000308 від 02.11.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

03.11.2020