Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/823/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року м. Кропивницький
Суддя Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання про прийняття та призначення до розгляду матеріалів за апеляційною скаргою, перевірив апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 , подану на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду заяви про відвід прокурорів Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0006259.

ВСТАНОВИВ:

До Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на судове рішення місцевого суду від 01 жовтня 2020 року.

Як встановлено, ОСОБА_3 , під час розгляду місцевим судом заяви про відвід прокурорів Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0006259, заявлено відвід судді ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції, розглянувши вказану заяву ОСОБА_3 про відвід судді, прийшов до висновку про відсутність підстав для відводу судді, оскільки не встановлено об`єктивних даних про наявність обставин, що свідчили б про упередженість та необ`єктивність судді, викликали б в цьому сумнів; доводи заяви про відвід ґрунтуються на суб`єктивному ставленні заявника.

Із судовим рішенням місцевого суду не погодився заявник ОСОБА_3 .

Безпосередньо зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 убачається наступне: суддя ОСОБА_1 безпідставно вказав в ухвалі про відмову у задоволенні заяви про відвід те, що вона не оскаржується, оскільки ст. ст. 75-76, 80-81 КПК України не передбачено право потерпілого на оскарження судового рішення про незадоволення заяви про відвід; не передбачено право позбавлення оскарження даного рішення й ч. 2 ст. 392 КПК України; судом першої інстанції не зазначено норм закону, якими суд керувався, зазначаючи про те, що ухвала оскарженню не підлягає; суддею досліджена лише одна з багатьох вказаних в заяві підстава для відводу судді ОСОБА_4 , інші ж наведені підстави судом ігноровані.

Дослідивши матеріали провадження, ознайомившись зі змістом апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Мотивами такого рішення є наступне.

Право на справедливий суд, закріплено у ст. 8 Загальної декларації прав людини 1948 року, у ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В Україні право кожного на захист прав та свобод, у тому числі судовий захист, передбачено у ст. 55 Конституції України.

Право на суд передбачає право учасника спору на вільний та ефективний доступ до суду, який правомочний вирішити його справу.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Конституційний Суд України в своєму рішенні дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Разом із тим, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У пункті 63 рішення у справі Podbielski and PPU Polpure v. Poland від 26 липня 2005 року Суд зазначив, що «обмеження права на доступ, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою».

Згідно із ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку: 1. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 392 КПК України: Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Як встановлює ч. 3 ст. 392 КПК України: В апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Наразі ОСОБА_3 оскаржена ухвала суду першої інстанції, яка не може бути оскаржена в апеляційному порядку; кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали місцевого суду за наслідками розгляду заяви про відвід.

Зміст оскаржуваної ухвали не свідчить про таке явне порушення судовим органом вимог Конституції України, кримінального процесуального закону України, що призвело до порушення та утиснення прав особи, ухвалення свавільного, незаконного рішення, і що при дослідженні судом апеляційної інстанції матеріалів провадження беззаперечно вказувало б на необхідність прийняття апеляційної скарги, як виключення - перегляду судового рішення, що не оскаржується, прийняття рішення судом апеляційної інстанції, - з метою відновлення порушених прав особи.
У даному випадку, перегляд судом апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про відвід, що не може бути оскаржена в апеляційному порядку,- не є виправданим і необхідним, і стало б безпідставним втручанням судом апеляційної інстанції в процесуальну діяльність суду першої інстанції.
Відтак, у даній судовій справі суд апеляційної інстанції не убачає підстав для прийняття до розгляду та перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про відвід судді.
Тож, зважаючи на зазначені вище обставини, суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 394, 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_3 , поданою на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду заяви про відвід прокурорів Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0006259, у зв`язку із тим, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2