Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1272/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8 ,
представника потерпілої: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Коростишів Житомирської області, громадянку України, із середньою освітою, неодружену, утриманців не має, офіційно не працевлаштована, депутатом та інвалідом не є, не судима, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 977 гривень 43 копійки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 гривень.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаа винною та засуджена за те, що 11 липня 2019 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_7 зайшла до приміщення перукарні «Міла», що за адресою: м. Коростишів, вул. Шевченка, 40. У вказаний день, час та місці у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, а саме: вхопила рукою за волосся, нанесла один удар правою рукою в голову, скинула зі стільця та нанесла один удар правою ногою в область грудної клітки.
Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, гематоми в ділянці лівої молочної залози, синця на лівому передпліччі та ділянці першого пальця правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді виправних робіт до одного року адміністративний арешт до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, а саме витрати понесені на лікування в сумі 1357,05грн., та моральну (немайнову) шкоду в сумі 25 000 грн. Посилається на те, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим. Вказує, що ОСОБА_11 на протязі останніх півтора року робила напади у перукарні на погрожувала їй вбивством, щоб вона пішла з роботи, тому що є її конкурентом, так як вони є підприємцями і працюють самі на себе, орендують робоче місце. У минулому році ОСОБА_7 в присутності інших перукарів кинулась на неї, схопила за шию і почала душити, синці сходили міс протязі тривалого часу зі сторони ОСОБА_12 були напади та погрози в її сторону. Вона неодноразово казала, що її чоловік уб"є її, що вона не дійти додому, що рідні будуть справляти поминки. Діями ОСОБА_7 їй було спричинено окрім матеріальної так і моральну шкоду. Відповідачем завдано моральних страждань, які полягли у тому, що вона перебуває у напрузі, що позначилося на негативних змінах у її житті, порушився її нормальний життя, що супроводжується тимчасовою відірваністю від активного соціального життя, оскільки тривалий час лікувалась, що підтверджується відповідними медичними документами, знижений нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервова дратівливість. Крім того, ОСОБА_13 постійно залякує та погрожує вбити її, що не прийде додому і її поховають. Крім того, вона залишилась без роботи, оскільки громадянка ОСОБА_13 таким чином вижила її ї із роботи, і вона залишилась без засобів для існування. Тобто, обвинувачена знає свою безкарність, але чинить свавілля принижуючи цим самим честь, та гідність потерпілої, у зв"язку з чим остання переживає за своє життя. У зв"язку із викладеним стверджує, що просила у суду суворості покарання обвинуваченій, оскільки остання частково визнавала свою вину (хоча на досудовому розслідуванні повністю визнала свою вину, не вибачилась перед нею, не відшкодувала заподіяні збитки, а навпаки продовжувала її вбити та продовжує погрожувати про що свідчать скарги, і тому вона не згодна із прийнятою мірою покарання судом обвинуваченій ОСОБА_7 у вигляді 150 годин громадських робіт. Крім того, судом не взято до уваги деякі фіскальні чеки як докази на підтвердженню понесених витрат, а саме: „Еглоніл", „Церукал", „Серветки спиртові", „Полотенце бумажне", „В- мінеральна", оскільки воно не відноситься до витрат на лікування. Однак, зазначає, що не все вона купувала по списку коли перебувала на лікуванні у Коростишівській ЦРЛ.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої прокурор просить апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Вказує, що в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження судом проведено, повний, всебічний, об`єктивний розгляд даного провадження та при постановлені вироку дотримано вимог кримінально - процесуального законодавства та практики ЄСПЛ. Зазначає, що підтвердженими відповідними матеріалами справи витрати потерпілої ОСОБА_14 на лікування внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень є витрати на загальну суму 977 грн. 43 коп. Щодо позовних вимог в частині відшкодування понесених моральних страждань, вказує, що ні потерпілою, ні її представником не надано до суду підтвердження перебування потерпілої на певній посаді чи здійснення підприємницької діяльності, що припинилися внаслідок протиправних дій обвинуваченої. Також до суду не надано підтвердження погіршення матеріального становища потерпілої, що було наслідком протиправних дій обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, потерпілої та її представника, які підтримали свою апеляційну скаргу, обвинуваченої, яка заперечила проти апеляційної скарги потерпілої, прокурора, яка також заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як визначено у ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд має керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання визначається з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону при призначенні покарання на думку колегії суддів, дотримався.

Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у відповідності до ст.12 КК України, вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Судом при призначенні покарання враховано дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме: обвинувачена ОСОБА_7 не судима, не одружена, утриманців не має, офіційно не працевлаштована. Судом також взято до уваги ставлення обвинуваченої до вчиненого злочину, поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду, що не була проявом внутрішніх переживань особою того, що сталося, морального засудження своєї поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління та призначено покарання у вигляді громадських робіт встановлених санкцієї статті за якою обвинувачується остання та яке відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Призначене судом першої інстанції покарання у виді 150годин громадських робіт, на переконання колегії суддів є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, вважати його явно несправедливоим з огляду на йог м`якість, підстав немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду провадження.

Щодо стосується доводів апеляційної скарги з приводу позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства

Згідно частини 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України). При вирішенні цивільного позову суд керується нормами ст. ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст. 23, 1166-1168 ЦК України.

Так, потерпілою ОСОБА_14 надано до суду фіскальні чеки на підтвердження понесення нею витрат на лікування. Судом правомірно прийнято фіскальні чеки №6094 від 12.07.2019, №6180 від 13.07.2019, №15190 від 17.07.2019, №6448 від 15.07.2019, № від 14.07.2019, №6996 від 19.09.2019, №6789 від 17.09.2019, №5975 від 11.07.2019 як докази на підтвердження понесення витрат у сумі 977 грн. 43 коп. за виключенням придбання таких артикулів як «Еглоніл», «Церукал», «Серветки спиртові», «Полотенце бумаж.», «Вода мін. Моршинська», оскільки частина вказаних найменувань не була призначена ОСОБА_14 відповідно до медичних документів, інша не відноситься до витрат на лікування. Також судом не прийнято як доказ на підтвердження понесення витрат на лікування фіскальний чек №15058 від 15.07.2019, оскільки вказане найменування не відноситься до лікування. Потерпілою ОСОБА_14 надано один фіскальний чек який є повністю нечитабельним.

З огляду на викладені обставини, підтвердженими відповідними матеріалами справи витрати потерпілої ОСОБА_14 на лікування внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень є витрати на загальну суму 977 грн. 43 коп.

Посилання апелянта на те, що вона збирала не всі чеки, її витрати на лікування значно більші, не можуть бути підставою для визнання висновків суду першої інстанції щодо часткової доведеності матеріальних витрат на лікування наданими до цивільного позову доказами, незаконними.

Не знайшли свого підтвердження також і апеляційні доводи про безпідставність часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди та необхідності тсягнення з обвинуваченої на користь потерпілої більшої суми такого відшкодування, а саме 25.000 грн.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, у т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно положень ст. 23 цього Кодексу, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, ні потерпілою, ні її представником не було надано до суду першої інстанції підтвердження перебування потерпілої на певній посаді чи здійснення підприємницької діяльності, що припинилися внаслідок протиправних дій обвинуваченої. Також до суду не надано підтвердження погіршення матеріального становища потерпілої, що було наслідком протиправних дій обвинуваченої.

Документи на підтвердження вказаних обставин були додані до апеляційної скарги, однак на думку колегії суддів вказані документи не можуть безумовно свідчити про втрату можливості працювати за професією, а підтверджують лише розірвання договору оренди приміщення в перукарні «Міла» та взяття на облік у центр зайнятості як безробітної, однак не можуть свідчити про неможливість в подальшому влаштуватися на роботу за фахом. (а.с.121-124). Зазначені документи також не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку настання таких наслідків для потерпілої саме у зв`язку з неправомірною поведінкою обвинуваченої ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги потерпілої з приводу постійних погроз щодо неї з боку ОСОБА_7 та її цивільного чоловіка не можуть бути враховані в даному випадку, оскільки не підтверджені жодним доказом, крім того в любому випадку зазначені дії навіть за умови їх наявності не охоплюється обсягом обвинувачення, встановленого в даному кримінальному провадженні

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Отже, судом враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій розумної сатисфакції правильно визначено розмір завданої ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 7000 гривень, який є достатнім, адже визначений потерпілою розмір понесених душевних страждань внаслідок отримання легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у розмірі 25000 гривень не є співмірним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду провадження. Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України, порушень. Зазначених в апеляційній скарзі , при розгляді даного кримінального провадження судом не допущено, підстав для скасування вироку чи зміни підстав не вбачається.

Керуючись ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2020 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: