Справа № 143/342/18
провадження №1-кп/136/107/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000246 від 09.09.2017, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_4
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
31.01.2017 близько 08 години, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у своєму житловому будинку що розташований по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_6 , з яким вживав спиртне та який сидів на стільці за столом, взяв його за верхній одяг та скинув на підлогу, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на спину, а ОСОБА_3 скориставшись цим сів на потерпілого та долонями обох рук наніс близько двох ударів по обличчю, після чого не зупиняючись на досягнутому, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого, пальцями правої руки із застосуванням сили почав вдавлювати на праве око ОСОБА_6 , таким чином своїми умисними діями спричинивши травму правого ока з розривом склери, гіфами, гемофтальму, травматичного ціліо - хоріоїдального відшарування, травматичної афакій, ретробульбарної гематоми, травматичного ушкодження внутрішнього прямого м`яза, а також забій зовнішнього носа, перелом верхньої стінки гайморової пазухи. Внаслідок спричиненої травми ока у ОСОБА_6 наступила повна сліпота на праве око. Травма правого ока у ОСОБА_6 потягла за собою стійку втрату загальної працездатності із застосуванням (ст. 24 «Таблици процентов утраты общей трудоспособности в результате разлічних травм «Инстуркции Министерства Финансов СССР «О порядке организации и проведении Врачебно - страховой експертизы» № 2 от 08.01.1986 г.) на 5 % (спричинило стійку втрату загальної працездатності більш ніж на одну третину), тому вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 належать до тяжких тілесних ушкоджень ( п. 2.1.6 «Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 p.).
Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату будь - якого органу, або його функцій;
Окрім цього, ОСОБА_3 , 23 жовтня 2017 року близько 16 години перебував в гостях у ОСОБА_6 , де спільно розпивали спиртні напої. Під час розпиття алкоголю між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 сказав ОСОБА_3 залишити його житловий будинок, на що той погодився та вийшов із будинку, а ОСОБА_6 вийшов вслід закрити за ОСОБА_3 двері. Перебуваючи на сходах житлового будинку, на ґрунті конфлікту у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 схопив ОСОБА_6 за його верхній одяг і стягнув зі сходів, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на землю спиною. Після чого, ОСОБА_3 не зупиняючись на досягнутому, скориставшись тим що ОСОБА_6 лежить на землі, сів на нього та умисно наніс йому два удари долонею в область обличчя, після чого лівою рукою схопив праву руку ОСОБА_6 за зап`ястя та із застосуванням сили потягнув її в сторону, спричинивши таким чином ОСОБА_6 згідно висновку експертів № 133 к від 24.11.2017 рентгенографічно передньо нижній вивих правої плечової кістки та компресійно - уламковий перелом сегмента головки в ділянці великого горбика правої плечової кістки. Наявна травма правого плеча у ОСОБА_6 не є небезпечною для життя в момент спричинення, за своїм характером належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (пункт 2.2.1 в «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.) за ознакою тривалого розладу здоров`я ( пункт 2.2.2. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.).
Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся.
Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату будь - якого органу, або його функцій;
- ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, одне є злочином середньої тяжкості, інше є тяжким злочином, особу винного, а саме: ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується незативно за відомостями органу місцевого самоврядування; на обліку в лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті не перебуває.
Також суд враховує досудову доповідь органу з питань пробації за висновками якого ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, а його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, однак вважає, що на час розгляду справи, враховуючи тривалий промііжок часу з її складання, вона втратила свою актуальність.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що обтяжують та пом"якшують його покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції частин статей, за якими кваліфіковано його діяння, застосувавши ст. 70 КК України, та призначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, тривалого періоду, який минув з моменту вчинення кримінальних правопорушень, відсутності претензій зі сторони потерпілого та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого було обрано у вигляді особистого зобов`язання, строк дії якого закінчився.
Керуючись ст.65 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1