Справа № 587/1091/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000167 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підліснівка Сумського району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, неодруженого, зареєстрованого за місцем фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Сумського районного суду Сумської області від 12 квітня 2013 року за ч.1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт; вироком Сумського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2013 року за ч. ч.1 ст. 389, ст. 71 КК України до 1 місяця 18 днів арешту;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, за наступних обставин.

Так, 19 серпня 2012 року близько 21 години, перебуваючи на спортивному майданчику в с. Підліснівка Сумського району, ОСОБА_9 зустрів свою знайому односельчанку, ученицю школи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прогулюючись вилицями села, ОСОБА_9 запропонував потерпілій ОСОБА_7 зайти до нежилого будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , на що ОСОБА_7 вимушена була погодитись, після чого, зайшовши до однієї з кімнат, вони сіли на диван та почали спілкуватися.

Під час спілкування ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою особою, з метою задоволення своєї статевої пристрасті та збудження статевого інстинкту у самої потерпілої, почав цілувати її в губи, шию, зняв з ОСОБА_7 футболку, а в подальшому зняв з себе шорти з трусами, оголивши таким чином свій статевий орган та попрохав ОСОБА_7 торкнутися його.

Коли ОСОБА_7 відповіла відмовою, ОСОБА_9 взяв її руку та приклав її до свого статевого члену, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 висловив ОСОБА_7 вимогу зняти нижню білизну, що остання і зробила, після чого почав торкатися пальцями її статевого органу. В цей час потерпілій зателефонувала її мати ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_9 припинив свої дії, вони одяглися та покинули вказаний будинок.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину не визнав і пояснив, що 19 серпня 2012 року близько 21 години, йдучи додому, він зустрів ОСОБА_7 , яка разом з іншими дівчатами перебувала на волейбольному майданчику. Незадовго до цього він чув від ОСОБА_12 про те, що той мав статеві стосунки з ОСОБА_7 в будинку за адресою АДРЕСА_2 , який знаходиться неподалік від місця мешкання ОСОБА_7 ( і який належить його покійній бабці). Він запропонував ОСОБА_7 прогулятися і в розмові, що виникла між ними, ОСОБА_7 підтвердила факт статевих відносин з ОСОБА_13 напередодні 18 серпня 2012 року. Потім він запропонував піти до будинку його бабкиза адресою АДРЕСА_2 , на що ОСОБА_7 погодилась.Вони зайшли до будинку, він включив газ, вони погрілися; в цей час зателефонувала мати ОСОБА_7 і вони розійшлися. За час, коли вони перебували в будинку, вони поцілувалися, однак він до неї не чіплявся, інтимний зв`язок не пропонував, не роздягав її, не вчиняв розпусних дій відносно потерпілої. До цього в них були дружні стосунки, вони кілька разів цілувалися, він знав, що вона навчається у школі, однак скільки їй років він точно не знав, виглядала вона старше своїх 12 років. Обвинувачений пояснив, що потерпіла його оговорює.

Разом з тим, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі і підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати потерплої ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_9 вона знала як односельця; зі слів дочки їй відомо, що він певний час спілкувався з її малолітньою дочкою ОСОБА_14 , запрошував потанцювати, приділяв знаки уваги. Згодом стало відомо, що 19 серпня 2012 року ОСОБА_9 вчинив відносно її дочки ОСОБА_7 розпусні дії. Через 3-4 дні вона помітила страннощі у поведінці дочки. Коли вона стала розпитувати дочку про обставини цієї події, з дочкою сталася істерика, вона плакала і не могла нічого сказати. Дочка отримала сильну душевну травму; майже відразу вони звернулися до психолога, якого відвідували 2 роки. Згодом дочка стала більш комунікабельною і розповіла про обставини вчинення над нею насильства.Зокрема, дочка пояснювала, що ОСОБА_9 повів її до будинку, хоча вона не хотіла йти, але він тримав її за руку, яку вона не могла вирвати. В будинку він роздягнув її, зняв футболку, ліфчик, нижню білизну, повністю оголивши тіло, торкався до грудей, до статевих органів, заставляв торкатися до статевого члена; сам зняв з себе штани та труси. Десь близько 22 годині вона зателефонувала дочці і наказала повертатися додому. Через деякий час після вчинення відносно дочки розпусних дій, дочка пояснила, що в будинку, де відбувався злочин, вона забула ліфчик, який під час огляду будинку і був виявлений. Розповідаючи про вчинений відносно неї злочин дочка пояснювала, що не хотіла залишатися з ОСОБА_9 ,але не могла йому протистояти. В результаті насильницьких дій з боку ОСОБА_9 дочка отримала психологічну травму, наслідки якої відчуває до цього часу і просить не згадувати ці події. Після вчинення відносно неї злочину стосунки з оточуючими зіпсувалися, від неї всі відвернулися, стан здоров`я погіршився, зі слів лікарів це наслідки отриманої психічної травми і сильного нервового струсу.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона була запрошена працівниками поліції в якості понятої при проведенні слідчого експерименту. Під час цієї слідчої дії потерпіла ОСОБА_16 показала на нежилий будинок, де відносно неї ОСОБА_9 були вчинені розпусні дії, місце в будинку, де безпосередньо відбувалися події. Після завершення слідчої дії вона разом з іншими учасниками слідчого експерименту підписала протокол, який був зачитаний слідчим. Свідок пояснила, що потерпілу ОСОБА_17 вона знала по школі, де вона ( ОСОБА_15 ) працювала медсестрою. У ОСОБА_16 з усіма були гарні стосунки, після вчинення відносно неї злочину вона стала замкнутою, деякі почали її засуджувати, презирливо до неї ставитися. Внаслідок вчинених відносно потерпілої злочинних дій вона відвідувала психолога.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що приблизно в 2012 році їй стало відомо, що її однокласницю ОСОБА_16 зґвалтували.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що 19 серпня 2012 року вона зустріла ОСОБА_16 , яка повідомила, що «переспала» з хлопцем. На запитання чи не з ОСОБА_20 в неї був секс, ОСОБА_16 сказала, що «секс в неї був з ОСОБА_13 » Вона дуже здивувалась, оскільки їй було відомо, що у ОСОБА_16 була симпатія до ОСОБА_21 . Про ці події вона в подальшому розповіла своїй матері.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що в 2012 році їй було 12 років, внаслідок малолітнього віку вона не могла розуміти сенс статевих відносин між чоловіком та жінкою. З ОСОБА_20 вони були знайомі, як і з іншими мешканцями села, іноді спілкувалися, розмовляли. 19 серпня 2012 року її на дитячому майданчику зустрів ОСОБА_22 і став розпитувати про події, що сталися напередодні 18 серпня 2012 року, коли її зґвалтував ОСОБА_23 . Потім ОСОБА_22 , який був в нетверезому стані, взяв її за руку і повів до нежилого будинку, вона не могла відмовитися, бо ОСОБА_22 був значно старший і значно сильніший. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_22 роздягнувся, оголивши статеві органи; потім роздягнув її, знявши кофту та всю нижню білизну. ОСОБА_22 наполегливим тоном пропонував взяти його статевий член в руку, а коли вона відмовилася, він схопив її за руку і приклав до свого статевого члена. Потім він став притискатися до неї, торкався грудей, статевих органів, сідниць. Все це він робив проти її волі, але вона боялася йому щось сказати і не могла піти. Хвилин через 10 їй зателефонувала мати і сказала, щоб вона йшла додому, вона стала вдягатися, але ліфчик не знайшла чи забула, бо швидко вдягалася. Про події того дня вона згадує з огидою і соромом, насильницькі дії ОСОБА_24 завдали їй значного нервового струсу і моральної шкоди, наклали відбиток на все її подальше життя. Потерпіла пояснила, що її показання як в ході досудового слідства, так і в суді є послідовними, а деякі розбіжності у в показаннях могли виникнути внаслідок того, що вона не надавала викладенню слідчим її пояснень суттєвого значення і могла помилятися, крім того, внаслідок вчинення відносно неї насильницьких дій та малолітнього віку їй було байдуже, як її пояснення відображувались в протоколі, оскільки на неї тиснула психологічна травма і вона була зосереджена на своїх відчуттях.

Свідок ОСОБА_25 пояснила суду, що вона працює старшим викладачем кафедри психології інституту післядипломної освіти. Наприкінці серпня 2012 року до неї звернулися батьки неповнолітньої ОСОБА_7 за психологічною допомогою. При зустрічі батьки розповіли, що дочка стала об`єктом зґвалтування та сексуальних насильницьких дій з боку двох осіб, внаслідок чого дитина зазнала важкої психічної травми, відмовлялась йти до школи, конфліктувала з батьками, стали виникати істеричні напади, з*явилися думки про самогубство. Коли вони зустрілися з ОСОБА_7 , вона відразу зрозуміла, що потерпіла зазнала важкої психологічної травми. Потерпіла не хотіла згадувати про обставини вчинення відносно неї насильства, хотіла скоріше все забути, не готова була розмовляти на цю тему. Під час спілкування відмічалися сильні перепади настрою, почуття сорому, потерпіла звинувачувала у всьому себе ( «що я скажу», «всі узнають, будуть питати», «не хочу жити»). Потерпіла усамітнювалася, перестала відвідувати гурток, хор, різко знизилася успішність у навчанні, з*явилася агресивні прояви. Згодом, через кілька місяців регулярного спілкування, ОСОБА_7 розповіла, що «їх було двоє», «роздягали її», мною «попользовалися», «мене заманили», «роздягнули», «поклали на ліжко», «в покинутому будинку». Вона називала прізвище ОСОБА_26 , як особи, яка здійснила над нею насильство. Свідок ОСОБА_25 пояснила, що отримана потерпілою психологічна травма потягла за собою соматичні зміни болі в низу живота, у шлунку. Останній раз з вона спілкувалася з потерпілою в квітні 2018 року, ОСОБА_7 сказала, що хоче все забути.

Свідок ОСОБА_27 пояснила суду, що вона має вищу освіту за спеціальністю «педагог-практичний психолог», до 2010 року працювала в Центрі практичної психології при УМВС України в Сумські області. 31 серпня 2012 року вона була запрошена в якості психолога на допит малолітньої ОСОБА_7 , протокол якого мається на ар.с. 69-72 т. 1 кримінальної справи. Потерпіла добровільно, без будь-якого тиску, розповіла про обставини вчинених ОСОБА_20 відносно неї насильницьких дій, а також про обставини зґвалтування, вчиненого іншою особою.

З висновку судово-психіатричної експертизи №62 від 26 лютого 2015 року вбачається, що під час проведення експертизи ОСОБА_7 пояснювала, що 19 серпня 2012 року на дитячому майданчику до неї підійшов ОСОБА_22 і почав розпитувати про ОСОБА_12 («зачем ты с ним спала, почему не со мной, со мной так не хочешь»). При цьому хотів вдарити її, замахнувся рукою і висловився на її адресу брудними словами. ОСОБА_22 був в нетверезому стані, вона його набагато молодше і злякалася, що він її поб`є. Він потягнув її за руку, промовляючи «пішли, пішли». Коли вони прийшли до будинку, ОСОБА_22 поліз до неї цілуватися, потім зняв з себе весь одяг, залишився лише у футболці, примусив її роздягнутися, наполегливим тоном пропонував взяти його статевий член в руку, а коли вона відмовилася, він схопив її за руку і приклав до свого статевого члена. Потім він потягнув її на себе, став притискатися до неї, торкався грудей, статевих органів, сідниць. Все це він робив проти її волі, вона не розуміла значення дій ОСОБА_24 , їй було огидно, соромно, але вона боялася йому щось сказати. Хвилин через 10 їй зателефонувала мати і сказала, щоб вона йшла додому, вона стала вдягатися, але ліфчик не знайшла. Комісія експертів прийшла до висновку, що ОСОБА_7 на час проведення експертизи і до скоєння відносно неї злочину будь-яким психічним захворюванням не страждала, не виявляла ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. Враховуючи рівень психологічного розвитку потерпілої, індивідуально-психологічні особливості та психічний стан, ОСОБА_7 не могла в повній мірі розуміти характер та значення скоюваних з нею дій, однак могла правильно сприймати обставини, що мають значення для справи та давати про них правильні покази.( т. 2 ар.с.29-32).

З висновку амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи №400 від 11 жовтня 2012 року вбачається, що на час проведення експертизи і до скоєння відносно неї злочину потерпіла будь-яким психічним захворюванням не страждала, не виявляла і не виявляє ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. Враховуючи рівень психологічного розвитку потерпілої, індивідуально-психологічні особливості та психічний стан, ОСОБА_7 не могла в повній мірі розуміти характер та значення скоюваних з нею дій, однак могла правильно сприймати обставини, що мають значення для справи та давати про них правильні покази. ( т. 2 ар.с.117-120,120-122). Під час проведення експертизи ОСОБА_7 докладно розповіла про вчинення відносно неї ОСОБА_13 та ОСОБА_20 насильницьких дій сексуального характеру. Зокрема, ОСОБА_7 розповіла про обставини зґвалтування її ОСОБА_13 18 серпня 2012 року, а потім розповіла про обставини вчинення відносно неї насильницьких дій ОСОБА_20 наступного дня. Зокрема, ОСОБА_16 пояснила, що до 19 серпня 2012 року ОСОБА_22 неодноразово пропонував їй вступити у статевий зв`язок. 19 серпня 2012 року, коли вона зустріла ОСОБА_24 , він запропонував їй піти в той же будинок, де напередодні вона була зґвалтована ОСОБА_28 . Він хотів, щоб вони сіли на диван і вона розповіла, що в них було з ОСОБА_28 . Коли вони сиділи на дивані, ОСОБА_22 роздягнувся сам, зняв з неї ліфчик, примушував взяти в руку його статевий член, а коли вона відмовилася став на неї кричати, схопив за руку і притиснув до статевого члена. Потім зателефонувала мати і вони покинули будинок( т. 2 ар.с.119).

Допитана в судовому засіданні експерт-психолог ОСОБА_29 пояснила, що вона брала участь у проведенні двох судово-психіатричних експертиз первісної експертизи від 11 жовтня 2012 року і наступної експертизи від 26 лютого 2015 року. Під час проведення експертизи від 11 жовтня 2012 року ОСОБА_7 докладно розповіла про обставини вчинення відносно неї злочинів ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , однак у зв*язку з малолітнім віком її пояснення були не зовсім повні. Більш докладні пояснення ОСОБА_7 надала під час проведення експертизи від 26 лютого 2015 року; вона подорослішала і їй ставились більш відверті питання. Вона сама розповіла про обставини вчинення відносно неї сексуальних дій ОСОБА_30 . ОСОБА_7 сприймала злочинні дії відносно неї як з боку ОСОБА_12 , які сталися 18 серпня 2012 року, так і з боку ОСОБА_24 , які сталися 19 серпня 2012 року, як одне ціле, вважала, що вони обидва винуваті, а на питання в чому є винуватий ОСОБА_22 вона з напругою, з переживаннями та обуренням пояснила, що коли вони прийшли до будинку, ОСОБА_22 поліз до неї цілуватися, потім зняв з себе весь одяг, залишився лише у футболці, примусив її роздягнутися, наполегливим тоном пропонував взяти його статевий член в руку, а коли вона відмовилася, він схопив її за руку і приклав до свого статевого члена. Потім він потягнув її на себе, став притискатися до неї, торкався грудей, статевих органів, сідниць. Все це він робив проти її волі, вона не розуміла значення дій ОСОБА_24 , їй було огидно, соромно, але вона боялася йому щось сказати. Хвилин через 10 їй зателефонувала мати і сказала, щоб вона йшла додому, вона стала вдягатися, але ліфчик не знайшла. Експерт ОСОБА_29 пояснила суду, що під час бесід з ОСОБА_7 , поступово долаючи «захисні» реакції сорому, розповівши про обставини вчинення відносно неї ОСОБА_20 насильницьких дій сексуального характеру, потерпіла при цьому відчула психологічне полегшення. Було зрозуміло, що злочинні дії ОСОБА_12 вона психологічно ще витримала, а найбільш потрясіння на неї призвели насильницькі дії, які скоював відносно неї ОСОБА_22 , внаслідок яких у потерпілої з*явилися суїцидальні думки. Під час спілкування з потерпілою були помітні природні ( не демонстративні, не награні) реакції сорому та збентеження. При викладенні юридично значущої інформації про поведінку ОСОБА_24 потерпіла ставала замкнутою, напруженою; очевидні були її «внутрішні душевні хвилювання», на прохання потерпілої її батько як законний представник не був присутній під час проведення бесід, потерпіла пояснювала, що їй соромно розповідати про те, що з нею робив ОСОБА_9 , повідомляла, що не зможе таке розповісти своїм батькам. Все це свідчить про те, що, даючи пояснення про обставини вчинення відносно неї злочинних дій, потерпіла казала правду, нічого не видумувала, не домислювала, не фантазувала і не оговорювала як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_21 . Експерт ОСОБА_29 пояснила, що пояснення потерпілої не носили «установочного» характеру, що вона і відобразила в висновках експертиз.

З висновку амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи №400 від 11 жовтня 2012 року ( висновок психолога, мотивувальна частина) вбачається, що здатність потерпілої до сприйняття, відображення та відтворення інформації не порушена. З врахуванням віку, психологічного стану і особливостей її психічного розвитку (пам*яті, сприйняття, мислення, мови) вона могла правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати про них правильні показання. З врахуванням малолітнього віку потерпілої, індивідуально-психологічних особливостей та психічного стану ОСОБА_7 не могла в повній мірі розуміти характер та значення здійснюваних з нею дій. ( т 2 ар.с.119).

З висновку судово-психіатричної експертизи №62 від 26 лютого 2015 року( висновок психолога, мотивувальна частина) вбачається, що підвищеної схильності до фантазування у потерпілої не виявлено. Здатність потерпілої до сприйняття, відображення та відтворення інформації не порушена. З врахуванням віку, психологічного стану і особливостей її психічного розвитку (пам*яті, сприйняття, мислення, мови) потерпіла могла правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати про них правильні показання. При проведенні амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи №400 від 11 жовтня 2012 року у потерпілої виявлена формальна, поверхова, часткова обізнаність у питання взаємовідносин статей з недостатньою інформованістю про фізіологію зачаття і недостатнім розумінням біологічного та соціально-юридичного сенсу статевих відносин. З врахуванням малолітнього віку потерпілої, індивідуально-психологічних особливостей та психічного стану ОСОБА_7 не могла в повній мірі розуміти характер та значення здійснюваних з нею дій. ( т 2 ар.с.32).

Свідок ОСОБА_31 пояснила суду, що вона з 2011 по 2014 рік працювала психологом в Підліснівській загальноосвітній школі, де навчалася ОСОБА_7 . У вересні 2012 року їй стало відомо, що влітку 2012 року відносно потерпілої були вчинені насильницькі дії зґвалтування чи інші дій сексуального характеру. Після цього стало відомо, що у зв`язку з отриманою потерпілою психологічною травмою її батьки зверталися за допомогою до психолога; вона також пропонувала свою допомогу батькам потерпілої ОСОБА_7 , однак вони скористалися послугами іншого психолога. Після з*явлення інформації про вчинення відносно ОСОБА_7 сексуальних дій, потерпіла перебувала в пригніченому стані, на неї тиснуло те, що про це знали всі, хто її знав вчителі, учні, знайомі, подруги тощо. Було видно, що у малолітньої ОСОБА_7 психологічна травма, що не було дивним, оскільки у віці 12 років будь - які статеві відносини з 25-річним молодиком не є природними. Свідок ОСОБА_31 пояснила, що вона намагалася поговорити з ОСОБА_7 з приводу вчинення відносно неї насильницьких дій, однак потерпіла нічого не хотіла розповідати.

З протоколу огляду місця події від 28 серпня 2012 року вбачається, що під час зазначеної слідчої дії був оглянутий будинок АДРЕСА_2 . Під час огляду з місця події вилучений, зокрема, бюстгальтер білого кольору( т.2 ар.с. 48-54).

З протоколу слідчого експерименту від 4 жовтня 2012 року вбачається, що під час цієї слідчої дії потерпіла ОСОБА_7 докладно розповіла про обставини вчинення відносно неї з боку ОСОБА_9 злочинних дій, показала місце розташування будинку, де відбувалися злочинні дії, продемонструвала послідовність проникнення до будинку, показала ліжко, де відбувалися злочинні дії ОСОБА_9 ( т.2 ар. с. 124-131).

З протоколу огляду предметів від 6 вересня 2012 року вбачається, що під час зазначеної слідчої дії був оглянутий бюстгальтер білого кольору, вилучений 28 серпня 2012 року під час огляду місця події будинку АДРЕСА_2 . ( т. 2 ар. с. 56-60, 61).

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний безпосередньо досліджений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі, підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, які суд вважає достовірним, належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності з положеннями ст. ст. 85, 86 КПК України, тобто в порядку і у спосіб, встановлений кримінально-процесуальним законодавством України і не спростовані стороною захисту.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки він вчинив розпусні дії щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , тобто розбещення неповнолітніх, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину «щодо малолітньої особи».

З висновку судово-психіатричної експертизи №140 від 16 квітня 2015 року вбачається, що на момент вчинення інкримінованого йому діяння і на час проведення експертизи ОСОБА_9 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв та не виявляє ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ( т. 3 ар.с.72-74).

Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, слід суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім,жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому позитивно характеризується (скарг на поведінку обвинуваченого до сільської ради за місцем проживання обвинуваченого не надходило, компрометуючими матеріалами виконком сільської ради не володіє), пом`якшуючі відповідальність обставини матеріальна шкода злочином не завдана.

Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин суд не вбачає.

З врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі.

Заявлений по справі цивільний позовзаконного представника потерпілої ОСОБА_32 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 25000 гривень моральної шкоди ( т. 2 ар.с. 197-198) підлягає повному задоволенню. Суд вважає встановленим, що в результаті злочинних дії обвинуваченого потерпілій була завдана важка психологічна травма, наслідки якої потерпіла відчуває до цього часу, на тривалий час був порушений її звичний спосіб життя.

В силу п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03. 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

Беручи до уваги обставини заподіяння моральної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, суд вважає за необхідне повністю задовольнити позовні вимоги, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої 25000 гривень моральної шкоди.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з положеннями статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд

П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 156 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п*ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п*ять) років.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 25000 гривень моральної шкоди.

Речовий доказ: вилучений 27.12.2014 року за ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми в ПрАТ «МТС Україна» диск, на якому міститься інформація про вхідні, вихідні дзвінки, смс-повідомлення із зазначенням дати, часу тривалості з`єднання, номер ІМЕІ мобільного терміналу з прив`язкою до базових станцій та азимуту щодо адреси їх розташування, а також дзвінки, під час яких з`єднання не відбувалося за період часу з 00:00 до 24:009.08.2012 року по абонентському номеру НОМЕР_1 , яким користувалася ОСОБА_7 ,який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000167, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1