Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/388/20
Провадження № 1-кп/542/31/21
В И Р О К
іменем України

02 лютого 2021 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000101 від 25.02.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малі Солонці Новосанжарського району, Полтавської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-25.09.2019 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 80 годин громадських робіт,
-25.06.2020 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, на підставі ст.70 КК України, до 3 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання, з встановленням іспитового строку 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
В С Т А Н О В И В :
23 лютого 2020 року близько 19 години в АДРЕСА_1 в будинку ОСОБА_3 під час розпиття спиртних напоїв між власником господарства та присутнім ОСОБА_5 на ґрунті алкогольного сп`яніння виникла сварка, яка переросла в бійку.

В ході бійки ОСОБА_3 схопив наявну в кімнаті будинку металеву трубу та умисно заподіяв нею один удар в область грудної клітини зліва ОСОБА_5 , чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді: масивна позаочеревна гематома зліва, гематома навколо лівої нирки з розвитком внутрішньочеревної кровотечі, які згідно з висновку судово-медичної експертизи №62 від 12.03.2020 року могли утворитись одномиттєво від дії тупого предмету і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент спричинення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнав повністю та суду показав, що дійсно 23.02.2020 року за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , між ним та його знайомим ОСОБА_5 відбувся конфлікт. Конфлікт стався через його співмешканку ОСОБА_7 , з якою він з`ясовував відносини, а ОСОБА_5 за неї заступився. Сварка між ним та ОСОБА_5 переросла в бійку, в ході якої він взяв металеву трубу, яка була в кімнаті, та наніс нею удар ОСОБА_5 в бік зліва, від чого ОСОБА_5 впав, після чого він ще двічі наніс потерпілому удари кулаком в живіт. Потім ОСОБА_5 ще 30-40 хвилин знаходився у нього вдома, на біль він не скаржився, вони примирились, після чого він пішов додому. Через день до нього приїхали працівники поліції та від них він дізнався, що ОСОБА_5 знаходиться в лікарні.

В скоєному розкаюється.
Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що він примирився з обвинуваченим, ОСОБА_3 частково відшкодував завдану йому шкоду в розмірі 10000 грн. та вони досягли домовленості щодо відшкодування ним шкоду в подальшому. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має, просив суворо не карати та не позбавляти свободи.
Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо до тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом зясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. Судом розяснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.
Сторони кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений скоїв злочин, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обвинувачений раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, не працює, за висновком органу пробації виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування збитків.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.06.2020 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та йому з застосуванням ч.1 ст.70 КК України було призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік (а.с.77-81).
Новий злочин обвинувачений вчинив 23.02.2020 року, тобто до ухвалення вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.06.2020 року, через що має бути застосоване положення ч.4 ст. 70 КК України та остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого виду покарання більш суворим.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, а також позицію потерпілого про те, що він примирився з обвинуваченим, ОСОБА_3 частково відшкодував завдану йому шкоду в розмірі 10000 грн. та вони досягли домовленості щодо відшкодування ним шкоду в подальшому, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має, просив суворо не карати та не позбавляти свободи, а також наявність пом`якшуючих обставин, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого. При цьому згідно досудової доповіді, складеної Новосанжарським районним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, з огляду на інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. (а.с. 44-49).
Суд же дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, виходячи з тяжкості вчиненого злочину, досить молодого віку обвинуваченого, виявленого обвинуваченим під час судового розгляду щирого каяття у вчиненому, усвідомлення обвинуваченим серйозності наслідків своїх протиправних дій, що нівелює вказаний у досудовій доповіді висновок.
При цьому суд враховує правовий висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 року у справі №199/1496/17, провадження №51-2631кмо19, відповідно до якого кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати, які підлягають стягненню на користь потерпілого або держави, відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.06.2020 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом випробувального строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі: металеву трубу, довжиною 79 см, яка передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Новосанжарського ВП, квитанція № 1930 знищити.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1