Дата документу 14.07.2020 Справа № 333/1298/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1170/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/1298/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ст.126-1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000462, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року повернуто обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 як такий, що не відповідає вимогам КПК України, для його належного складання згідно вимог КПК України протягом розумного строку і усунення вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, 18.03.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування і розписка про отримання обвинуваченим та його захисником обвинувального акта і реєстру.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, районний суд зазначив, що в обвинувальному акті не відображено та відсутнє формулювання конкретного обвинувачення ОСОБА_9 , не зазначено обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу інкримінованого злочину за ст. 126-1 КК України, що фактично позбавляє обвинуваченого конституційного права на захист від конкретного обвинувачення і перешкоджає обвинуваченому у реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення та за яких обставин його обвинувачують.

Також, при визначенні формулювання обвинувачення вказано на спричинення потерпілій фізичних страждань. Однак, в обвинувальному акті жодних наслідків, що проявилися у фізичних стражданнях, не зазначено.

В апеляційній скарзі прокурор, не обговорюючи питання винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Вказує, що обвинувальний акт містить всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті наведені як фактичні обставини правопорушення, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого, із посиланням на статтю кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК України, та у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі і час, місце та спосіб скоєння інкримінованого ОСОБА_9 злочину, відповідно до диспозиції ст. 126-1 КК України. Посилання суду першої інстанції на те, що в обвинувальному акті відсутні докази конкретних дій обвинуваченого, що призвели до фізичних страждань потерпілої, в чому такі виразились та в чому полягає погіршення якості життя потерпілої, а відтак і відсутність обов`язкових ознак об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 291 КПК України посилання на докази, якими підтверджується обвинувачення та надання їх суду до початку судового розгляду заборонено цією нормою, відтак не може бути підставою для повернення обвинувального акта. Відсутність в обвинувальному акті відомостей щодо суті інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, із врахуванням положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також не можна вважати порушенням вимог ст. 291 КПК України і не може вплинути на можливість з`ясування фактичних обставин кримінального правопорушення. Питання доведеності або ж недоведеності такого обвинувачення в суді на даній стадії кримінального провадження суд не вправі вирішувати, у зв`язку з чим безпідставними є і посилання суду про порушення права обвинуваченого на захист та неможливість реалізації ним інших процесуальних прав.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 314 КПК України фактично вдався до оцінки доказів та аналізу правильності викладення правової кваліфікації, що на стадії підготовчого судового розгляду є недопустимим, а також встановлюючи наявність або відсутність будь-яких обставин кримінального правопорушення на стадії підготовчого судового засідання, порушив вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження є такими, що виходять за межі вимог ст. 314 КПК України, в той час як дотримуючись принципів об`єктивності, неупередженості, суд має досліджувати докази в ході судового розгляду. Крім того, необґрунтоване повернення обвинувального акта з формальних підстав може призвести до затягування розумних строків судового розгляду, можливості обвинуваченого продовжувати психологічний терор відносно власної матері, а також порушення прав обвинуваченого та потерпілої на справедливий суд, з метою реалізації загальнодержавної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, захисника, перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду провадження у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_9 дотримано не було.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п. 1-9 цієї частини, зокрема, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінального правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 для усунення недоліків, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків про його невідповідність зазначеним вимогам кримінального процесуального закону.

Пункт 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачає, що у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто, повернення обвинувального акта прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Приймаючи ж рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_9 прокурору, суд першої інстанції, у порушення вимог КПК України, здійснив не перевірку обвинувального акта, що надійшов на розгляд до суду, вимогам ст. 291 КПК України, а вдався до оцінки доказів у кримінальному провадженні та вийшов за межі питань, які розглядаються в підготовчому судовому засіданні, відповідно до яких перевірка можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частини статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про зворотнє, є хибним і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт, складений слідчим Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 11.02.2020 року та затверджений прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. В ньому наведено як фактичні обставини правопорушення, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого із посиланням на статтю кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК України та у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі і час, місце та спосіб скоєння інкримінованого ОСОБА_9 злочину, відповідно до диспозиції ст. 126-1 КК України, що спростовує судження районного суду про відсутність цих відомостей.

За змістом ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання, до призначення розгляду справи по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів), саме ті обставини, які зазначені в обвинувальному акті, зокрема вказувати слідчому чи прокурору про зазначення інших обставин події чи відомостей, що допустив суд першої інстанції у своїх надмірних судженнях.

Посилання суду першої інстанції на те, що в обвинувальному акті відсутні докази конкретних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , які призвели до систематичного психологічного та фізичного домашнього насильства, погіршення якості життя та психологічних страждань потерпілої, в чому виразились такі дії, не визначена кількість актів домашнього насильства, які вказують на систематичність, із зазначенням дати та часу вчинення кожної з них, а відтак і відсутність обов`язкових ознак об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 291 КПК України посилання на докази, якими підтверджується обвинувачення та надання їх суду до початку судового розгляду заборонено цією нормою, відтак не може бути підставою для повернення обвинувального акта, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Відсутність в обвинувальному акті відомостей щодо суті інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, із врахуванням положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також не можна вважати порушенням вимог ст. 291 КПК України і не може, на думку колегії суддів, вплинути на можливість з`ясування фактичних обставин кримінального правопорушення. Питання доведеності або ж недоведеності такого обвинувачення в суді, на даній стадії кримінального провадження, суд не вправі вирішувати, у зв`язку з чим безпідставними є і посилання суду про порушення права обвинуваченого на захист з цих підстав та неможливість реалізації ним інших процесуальних прав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону. Доводи прокурора про те, що висновки суду з цього питання не відповідають фактичним обставинам, змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними.

До того ж, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 337 КПК України щодо визначення меж судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження є такими, що виходять за межі вимог ст. 314 КПК України, в той час як, дотримуючись принципів об`єктивності, неупередженості, суд має досліджувати докази в ході судового розгляду.

В цілому, колегія суддів знаходить зазначені в ухвалі суду зауваження щодо змісту обвинувального акта такими, що носять не змістовний характер і не є істотними для вирішення питання щодо відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і можливості призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акта.

Оскільки, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено такої невідповідності обвинувального акта щодо ОСОБА_9 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акта прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_9 з підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, погіршує становище обвинуваченого, оскільки порушується його право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, яке передбачене ч. 1 ст. 283 КПК України, та стосується загальних положень закінчення досудового розслідування.

Кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду, а повернення обвинувального акта з неналежно перевірених та формальних підстав щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , на переконання колегії суддів, цим засадам не відповідає.

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_9 прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року, якою повернуто обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 як такий, що не відповідає вимогам КПК України, для його належного складання згідно вимог КПК України протягом розумного строку і усунення вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4