Справа № 467/1215/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія №83» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Виконуючий обов`язки начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія №83» спільно із заступником голови спостережної комісії при Абузинській РДА Миколаївської області подали до суду клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, посилались на те, що останній не працевлаштований, однак, згідно ч.5 ст. 118 КВК України постійно залучається без оплати праці до робіт благоустрою колонії, поліпшення житлово побутових умов та до допоміжних робіт із забезпечення колоні продовольством, приймає участь у проведенні ремонтів в гуртожитку, виконує ці роботи у повному обсязі, до праці ставиться сумлінно, постійно проявляє трудову ініціативу.

Засуджений не притягувався до дисциплінарної відповідальності протягом строку відбування покарання і має два заохочення за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку.

При цьому, ОСОБА_4 дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин із персоналом установи, виявляє повагу і відповідально ставиться до законних вимог, що пред`являються до нього.

Засуджений, крім цього, виконує роботи із самообслуговування, дбайливо ставиться до майна установи, залучається до робіт із благоустрою колонії, поставлені завдання виконує своєчасно.

Водночас, він приймає участь у програмі диференційованого вихованого впливу «Підготовка до звільнення», у роботі самодіяльних організацій і проявляє соціально корисну активність і здобув професію «Каменотес».

Відповідно, на думку заявників, засуджений ОСОБА_4 на цей час довів своє виправлення і може бути звільнений від відбування покарання умовно достроково.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні представник установи виконання покарань підтримав це звернення, просив його задовольнити та пояснив, що засуджений постійно залучається до робіт із благоустрою колонії, за що має два заохочення, у той час, як жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Внаслідок такого, представник установи виконання покарань вважав, що засуджений довів своє виправлення.

Сам засуджений внесене відносно нього клопотання підтримав повністю, просив його задовольнити та пояснив суду, що працює вантажником, виконує ремонтні роботи, зокрема, займався прокладкою труб в установі.

Прокурор вважав клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, оскільки засуджений працює з 2016 року, здобув професію, а тому підлягає умовно достроковому звільненню від відбування покарання.

Мотиви, із яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався у ракурсі установлених ним обставин із даного питання

Суд, у свою чергу, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного на його розгляд питання, з`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали особової справи засудженого, проаналізувавши усі наявні у нього відомості, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення справи, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, виходив із такого.

Зокрема, в ході судового розгляду було установлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70, 71,78 указаного Кодексу до 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирок набрав законної сили 18 квітня 2016 року.

Строк відбування покарання за вироком ухвалено рахувати із 11 березня 2016 року, зарахувавши у нього попереднє ув`язнення з 11 березня 2016 року із розрахунку день за два.

Тому кінець строку відбування засудженим покарання припадає на 04 травня 2021 року.

Як наслідок, на час розгляду цього клопотання ОСОБА_4 , будучи засудженим за умисні тяжкі злочини, відбув більш ніж 2/3 частини строку покарання, призначеного за вироком суду, а тому, в силу дії норми ч.2 ст. 81, п.2 ч.3 ст. 81 КК України, за наявності цієї формально - юридичної підстави, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Інакше кажучи, у таких випадках вирішальним є не факт відбуття певної, визначеної законом частини строку покарання, а доведеність виправлення засудженого через призму його зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці.

До того ж, слід брати до уваги і той факт, що норми кримінального закону України діють у системному взаємозв`язку, а згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

А процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

При цьому, слід брати до уваги, що згідно п. 17 постанови Пленуму верховного суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

А тому із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Але сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

При цьому, питання про умовлено дострокове звільнення у кожному конкретному випадку вирішується індивідуально і відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому оцінивши усі наявні відомості, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення питання у контексті сумлінного відношення засудженого до праці та його зразкової поведінки, слід вказати на таке.

Зокрема, суд шляхом дослідження матеріалів, що додані до клопотання та особової справи засудженого, установив, що ОСОБА_4 за весь період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, у той час, як два рази заохочувався за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку.

Втім, обидва заохочення мали місце у 2020 році ( березень 2020 року та жовтень 2020 року), у той час, як саме покарання ОСОБА_4 відбуває із 2016 року.

Отже, заохочення мали місце безпосередньо перед виникненням права на умовно дострокове звільнення.

А що стосується відсутності дисциплінарних стягнень, то суд вище вказував, що дотримання правил відбування покарання згідно із ч.3 ст. 107 КВК України, є обов`язком засуджених, а тому сам по собі факт відсутності стягнень не є передумовою умовно дострокового звільнення, оскільки засуджений має проявити дійсно сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку.

У той час, як відсутність фактів про порушення порядку відбування покарання є лише одним із факторів, який враховується при прийнятті рішення про виправлення засудженого.

Але суд звертає увагу, що ОСОБА_4 був дійсно працевлаштований із липня 2016 року по вересень 2017 року.

Однак, у 2018, 2019 та 2020 роках відомостей про його роботу матеріали справи не містять.

А станом на 29 вересня 2020 року засуджений не працевлаштований, але залучався до благоустрою колонії весь період відбування покарання.

Так, засуджений із 2018 року по цей час залучається у порядку ч.5 ст. 118 КВК України до робіт із благоустрою погодинно, приблизно на однаковий період часу, але адміністрація колонії заохотила його за добре ставлення до праці лише у березні та жовтні 2020 року, хоча є періоди, коли засуджений відпрацьовував більше годин.

Водночас, згідно характеристики станом на 05 жовтня 2018 року засуджений був працевлаштований днювальним локальної дільниці, але свої обов`язки в повному обсязі не виконував через особисту неорганізованість, достатніх навичок для самостійного виконання робіт із самообслуговування не мав, ініціативи до праці, зокрема, до робіт із благоустрою, ініціативи не проявляв ( а.с. 19).

Аналогічне відношення до праці засуджений проявляв і станом на 14 серпня 2019 року (а.с. 25).

Проте, вже станом на 11 листопада 2020 року відношення засудженого до праці мінилось в кращий бік ( а.с. 35).

Однак, наведене говорить про те, що сумлінно ставитись до праці засуджений почав лише нещодавно, безпосередньо перед виникненням у нього права на умовно дострокове звільнення.

Зокрема, відсутність трудової ініціативи не може вказувати на сумлінне ставлення до праці.

Поведінка ж засудженого протягом усього строку відбування покарання також не була зразковою.

Зокрема, станом на 05 жовтня 2018 року ОСОБА_4 дотримувався ввічливих взаємовідносин із персоналом установи з метою пристосування, до виконання законним вимог адміністрації ставився не завжди сумлінно, не брав участі у програмах диференційованого виховного впливу та у роботі вихованих заходів, що проводяться в установі.

Така поведінка засудженого мала місце й станом на 14 серпня 2019 року.

Втім, вже станом на 11 листопада 2020 року засуджений приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність, дотримується правомірних і ввічливих відносин із персоналом, щирий, виявляє повагу, своєю поведінкою надає приклад іншим засудженим і законні вимоги адміністрації установи.

Таку поведінку можна вважати зразковою, однак, вона мала місце лише безпосередньо перед виникненням у засудженого права на умовно - дострокове звільнення, що чітко простежується із аналізу наявних у особовій справі характеристик.

Таким чином, слід зробити висновок, що засуджений хоча й залучався до праці із самого початку відбування покарання, проте, до праці почав ставитись сумлінно лише нещодавно, так само як і дотримуватись зразкової поведінки.

При цьому, із матеріалів справи слідує, що 05 жовтня 2018 року засудженому рішенням комісії установи виконання покарань було відмовлено у зверненні із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
А 14 серпня 2019 року засудженому було відмовлено в умовно достроковому звільненні як такому, що не став довів свого виправлення.

Отже, з мотивів, що наведені вище, слід констатувати, що засуджений ОСОБА_4 виявляє сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, починаючи, принаймні, із середини 2019 року, хоча й здобув професію в період відбування покарання.

У період же із початку відбування покарання (березень 2016 року) і до, принаймні , середини 2019 року, його ставлення до праці не можна назвати сумлінним, а поведінку зразковою, такою, що надає приклад іншим засудженим.

Тому, на час розгляду цього звернення, можна стверджувати, що ОСОБА_4 став на шлях виправлення, проте, не довів його, оскільки для цього потрібен певний час, якого у цій ситуації сплило занадто мало аби можливо було б констатувати, що цілі призначеного йому покарання, саме у визначеному судом розмірі, вже досягнуті.

Здобутки засудженого у його ставленні до праці та поведінці, на переконання суду, мають набути стабільного і безповоротного характеру, що на цей час ще зумовлює необхідність вихованого впливу на нього.

А тому умовно дострокове звільнення ОСОБА_4 на даному етапі відбування покарання не є виправданим.

За таких умов, засуджений, на переконання суду, ще потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства, позаяк, на час розгляду цього клопотання не є готовим до прийнятного співжиття в соціумі і не зробив належних висновків для себе.

Як наслідок, це звернення не може бути задоволене на цей час.

За такого, керуючись ст.ст. 369 -372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія №83» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до положень ч.7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1