Справа № 462/3614/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/840/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника медичного закладу ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року задоволено клопотання слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_12 за погодженням з прокурором Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_13 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні і№00000514 від 29.02.2020 відносно ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.
Застосовано до ОСОБА_6 , у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", до набрання ухвалою законної сили.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, у стані неосудності, та психічний стан його здоров`я на даний час позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому стосовно нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Крім цього, поведінка ОСОБА_6 становить небезпеку для оточуючих.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування покликається на те, що дана ухвала є протиправною та спрямованою на порушення прав підозрюваного. Вказує, що прокурор не довів необхідність госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу, адже останній визнав свою вину у вчиненому, надав суду інформацію про перебіг подій та необхідність піклування про малолітнього сина, за яким він здійснює безпосередній догляд, оскільки дружина офіційно працює. Крім цього, законний представник ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_10 заявила, що стан здоров`я її чоловіка не є перешкодою у їх спільному проживанні та потребує допомоги чоловіка у веденні спільного господарства, з приводу потреби його лікування в психіатричній лікарні заперечила. На підставі наведеного, апелянт вважає, що суд першої інстанції не обґрунтував належним чином те, чому надав перевагу доказам сторони обвинувачення, відкинувши докази сторони захисту. Поза увагою суду першої інстанції, на його думку, також залишились доводи захисника про відсутність знаряддя злочину та розбіжність у показах безпосередніх учасників подій про ініціатора його застосування і можливий самозахист з боку обвинуваченого.
Заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 просить змінити вищенаведену ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини покликання на умисне вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння.
Мотивую свою апеляційну скаргу тим, що дана ухвала є незаконною і підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд першої інстанції, всупереч ст. 505 КПК України, вказав в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року, що ОСОБА_6 маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс удари потерпілому ОСОБА_14 .
Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задоволити їх апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив подану захисником апеляційну скаргу, проте підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку представника медичної установи ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає ухвалу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до положень ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.
Висновки суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, за обставин зазначених у клопотанні слідчого та ухвалі суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та підтверджуються наступними доказами:показами потерпілого ОСОБА_14 ; свідка ОСОБА_15 ; витягом з ЄРДР про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення №00000514 від 29.02.2020;телефонним повідомленням АРМ 102, згідно якого від ТП №3 отримано повідомлення про побиття потерпілого ОСОБА_14 сином; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від гр. ОСОБА_14 від 28 лютого 2020 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 03.04.2020 та фототаблицями до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.04.2020, за яким ОСОБА_14 розказав та показав, як саме наносив йому удари по голові та тілу його син ОСОБА_6 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 03.04.2020 та фототаблицями до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.04.2020, за яким ОСОБА_15 розказала та показала, як саме ОСОБА_6 наносив удари палкою по голові та тілу ОСОБА_14 ; висновком експерта Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи №325 від 10.03.2020, згідно якого при обстеженні ОСОБА_14 лікарями КМП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» 28.02.2020 року та поліклініки 10.30.2020 було встановлено діагноз: «Забій м`яких тканин обличчя». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлені синець, садна та рани на голові. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 28.02.2020, як вказує потерпілий, та відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 внаслідок падіння з висоти власного росту не має та висновком експерта Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи №506 від 15.04.2020 року, згідно якого при проведенні первинної судово-медичної експертизи у березні 2020 року у ОСОБА_14 були виявлені синець, садна та рани на голові, які утрворилися від дії тупих предметів. Тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, могли виникнути від ударів кулаком та дерев`яною палкою 28.02.2020, як вказують потерпілий ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчих експериментів з їх участю і що відображено на фототаблицях до протоколу проведення слідчих експериментів від 03.04.2020.
При цьому, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 73 від 17.06.2020 ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_6 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом, ОСОБА_16 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
З огляду на зазначене вище, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглянувши клопотання, дійшов до вірного висновку, що ОСОБА_6 потребує госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, врахувавши при цьому висновок судово-психіатричного експерта № 73 від 17.06.2020, психічний стан ОСОБА_6 , характер вчиненого ним діяння, що підпадає під ознаки ч.2 ст. 125 КК України.
Доводи захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , що стан здоров`я підозрюваного не є перешкодою у їх спільному проживанні та потребує допомоги чоловіка у веденні спільного господарства, колегія суддів до уваги не бере, оскільки таке спростовується показаннями потерпілого та свідка, за якими ОСОБА_6 умисно наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя і декілька ударів дерев`яною палкою по голові та тілу, протоколами проведення слідчих експериментів, висновками судово-медичних експертиз, за якими тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, могли виникнути від ударів кулаком та дерев`яною палкою 28.02.2020, як вказують потерпілий ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчих експериментів з їх участю і що відображено на фототаблицях до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.04.2020, а також висновком судово-психіатричної експертизи, за яким за своїм психічним станом ОСОБА_16 страждає хронічним психічним захворюванням і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Щодо апеляційної скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 , то така підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції в ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_6 вчинив умисне суспільно небезпечного діяння.
Проте, згідно з ст. 19 КК України, осудність характеризує здатність особи усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними та є ознакою злочину. Водночас, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією із форм вини, як ознаки злочину, яка включає усвідомлення особою характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання (свідоме допущення) їх настання.
З системного аналізу норми вбачається, що умисел є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв такої ознаки є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх дій та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК У країни, як ознаки суб`єктивної сторони злочину.
Крім цього, відповідно до ст. 505 КК України, обставинами, які підлягають встановленню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння певною особою; наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування та інші обставини. Таким чином, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел є елементом суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
На підставі вищенаведеного слід змінити ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на умисне вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задоволити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на умисне вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4