Справа №523/7174/20
Провадження №1-кп/523/1079/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи та клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0001059 від 2.04.2020р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.345 ч.2 КК України, -

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт з долученими до нього документами за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого 345 ч.2 КК України.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, 1.04.2020 року приблизно о 23:30 годині, ОСОБА_5 , знаходячись зі своєю собакою «бійцівської породи Пітбультер`єр» біля магазину «Два шага», розташованому по вул. Семена Палія, буд 82/1, діючи навмисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не покоряючись вимогам поліцейського БПОП ГУНП Одеської області ОСОБА_6 , який в той день виконував свої службові обов`язки, з метою реалізації свого злочинного наміру щодо спричинення тілесних ушкоджень, умисно нацькував на нього свою собаку, яка була без наморднику та ланцюжка, віддав команду «Взяти», після чого собака виконала команду ОСОБА_5 , накинувшись на поліцейського, вкусив його в область гомілки лівої ноги, внаслідок чого ОСОБА_6 згідно висновку судово - медичної експертизи були спричинені тілесні ушкодження у вигляді укушених ран в області лівого колінного суглобу, які відповідно до п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого став тікати у бік будинку АДРЕСА_1 , але поліцейські БПОП ГУНП Одеської області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 стали переслідувати ОСОБА_5 , який продовжуючи свій злочинний намір спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, злісно не покоряючись вимогам поліцейських, діючи умисно, нацькував на них собаку, яка була без наморднику та ланцюжка, віддав команду: «Взяти», після чого собака виконала команду ОСОБА_5 , накинувшись на поліцейських, вкусив потерпілого ОСОБА_7 в область гомілки обох ніг, ОСОБА_8 в область гомілки лівої ноги, внаслідок чого потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 згідно висновку судово - медичної експертизи були спричинені тілесні ушкодження у вигляді укушених ран в області лівого колінного суглобу, які відповідно до п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 3.04.2020 року під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали суду припиняє свою дію 31.05.2020р.

У ході судового засідання прокурор надав письмове клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання тим, що обвинувачений є раніше судимою особою, скоїв новий злочин середньої тяжкості стосовно працівників правоохоронних органів, судовий розгляд ще не призначений, у зв`язку з чим існують певні ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків мешканців будинку, які були очевидцями скоєного діяння та які не були допитані безпосередньо у судовому засіданні, переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 та покарання, що загрожує у разі визнання особи винною, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу:

- захисника ОСОБА_4 , яка в захист інтересів ОСОБА_5 не погодилася з клопотанням сторони обвинувачення, заявив, що воно є повністю ідентичним попередньому клопотанню, яке було на першому етапі при обранні запобіжного заходу, що говорить про формальний підхід, прокурор тільки перераховує ризики та статті, не надаючи жодної копії документу в підтвердження наведених ризиків, доводи прокурора безпідставні, залишається не зрозумілим, як ОСОБА_5 може впливати на потерпілих, які є поліцейськими та несуть службу, також є не обґрунтованим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, при цьому не враховуються відомості щодо стану здоров`я підзахисного, якому були нанесені тілесні ушкодження, про що апеляційним судом була винесена ухвала про медичне обстеження ОСОБА_5 , яка до сих пір не виконана, обстеження не проведене, в умовах слідчого ізолятору йому не можуть надати належну медичну допомогу, за 60 діб перебування обвинуваченого під вартою його жодного разу не вивезли на проведення слідчої дії, слідча лише з`явилася до нього для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тим самим вважаючи клопотання прокурора незаконним, водночас в свою чергу заявивши клопотання про зміну відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме особисте зобов`язання або ж особисту поруку відповідно до заяви ОСОБА_9 , який разом з обвинуваченим проходив службу в АТО та ручається за належну поведінку останнього, який разом зі своєю дружиною проживає у його помешканні, крім цього мотивуючи свої доводи тим, що при вирішенні питання щодо обрання або продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судам необхідно враховувати практику ЄСПЛ, з`ясувати можливість застосування менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу, ОСОБА_5 вже тривалий час перебуває під вартою та не має наміру ухилятися від суду, стан його здоров`я погіршується, він потребує отримання кваліфікованої стаціонарної медичної допомоги, рентгенологічного обстеження, також посилаючись в якості аргументів щодо можливості зміни запобіжного заходу на наявність у підзахисного міцних соціальних зв`язків, родини, те, що він до затримання працював на будівництві, разом з цим звертаючи увагу суду, що попередній вирок Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалений відносно ОСОБА_5 за ст.408 ч.3 КК України на теперішній час оскаржується, будуть поновлені строки, тому посилання прокурора, що особа є раніше судимою на даний момент передчасне, всі докази по справі зібрані, сформована сторона захисту та сторона обвинувачення, у зв`язку з чим просила клопотання захисту прийняти до уваги та задовольнити;

- допитаний у судовому засіданні ОСОБА_9 заявив, що бажає ОСОБА_5 взяти на поруки, зобов`язуючись забезпечити належну поведінку обвинуваченого та його явку до суду, додатково пояснюючи, що з ОСОБА_5 він знайомий з 2014 року, вони разом перебували в АТО, в тому числі на передовій, обвинувачений тоді був його підлеглим, військовим рядовим, зараз між ними тісні дружні стосунки, вони допомагають один одному, ОСОБА_5 зі своєю родиною проживає у його будинку, власником якого він є, допомагає будувати йому магазин, між ними існує домовленість щодо обсягу роботи, характеризує обвинуваченого, як хорошого бойового солдата, відповідальну та порядну людину, яка користується авторитетом у друзів;

- обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав думку захисника, підтверджуючи сказане ОСОБА_9 ;

- прокурора ОСОБА_3 , який в заперечення доводів сторони захисту зазначив, що ризики не змінилися, його думка в повній мірі висловлена в його клопотанні, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу; оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Статтею 315 ч.3 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Статтею ст.183 ч.1 КПК України регламентовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Крім цього, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги, що запобіжний захід за своєю правовою природою не є кримінальним покаранням, зважаючи на те, що під час розгляду клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд дійшов до висновку, що обраний під час досудового слідства запобіжний захід не відповідає характеру та тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризикам, на які посилається прокурор та більшість яких на теперішній час втратили свою актуальність, не може бути застосований до обвинуваченого, так як з урахуванням наявності реальних ризиків, особи ОСОБА_5 для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є достатньо підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, просто тримання під вартою є не виправданим.

Разом з цим, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме особисте зобов`язання або ж особисту поруку, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст.179 ч.1 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

За змістом ст.180 ч.1 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Однак, вислухавши думку всіх учасників процесу, в тому числі поручителя ОСОБА_9 , який заслуговує на довіру суду, та щирість якого щодо взятих на себе зобов`язань не викликає сумнівів, як і добровільність прийнятого ним рішення виступити поручителем, з урахуванням характеру інкримінованого обвинуваченому діяння, яке виходячи зі змісту обвинувального акту, вчинене відносно працівників правоохоронних органів при виконанні ними службових обов`язків з заподіянням легких тілесних ушкоджень, та як вбачається, дані обставини кримінального провадження потребують дослідження безпосередньо у судовому засіданні, приймаючи до уваги наявність можливого ризику незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показів у суді, а також ту обставину, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки є найбільш м`якими запобіжними заходами, суд вважає, що клопотання сторони захисту про взяття обвинуваченого на поруки або застосування до нього особистого зобов`язання не підлягає задоволенню, оскільки не буде достатньо дієвим, на думку суду за доцільне у даному випадку застосувати щодо ОСОБА_10 більш суворий запобіжний захід, а саме у вигляді нічного домашнього арешту.

Так, відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою, враховуючи обставини вчинення злочину, викладеного в обвинувальному акті, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованого їй злочину за ст.345 ч.2 КК України, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він має місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, до затримання працював, поведінку обвинуваченого під час розгляду клопотання, з якої вбачається, що він не буде переховуватися від суду, стан його здоров`я, те, що він потребує медичного обстеження, а також пояснення ОСОБА_9 , який у судовому засіданні підтвердив свою згоду, щоб ОСОБА_5 продовжував у нього працювати та проживати разом з родиною в його будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 ; враховуючи також ту обставину, що судовий розгляд по справі ще не розпочатий та подальше тримання під вартою є фактичним відбуванням покаранням за злочин, за який обвинувачений ще не засуджений, що на думку суду є у даному випадку не припустимим, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання сторони захисту містить обґрунтовані й сформульовані підстави щодо доцільності зміни запобіжного заходу, доводи захисника ОСОБА_4 знайшли своє документальне підтвердження у ході розгляду клопотання, на даний момент ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_5 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання у певний період доби, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчиненого ним злочину та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 177-178, 179, 181, 183-184, 194, 196, 205, 315, 369-372, 392 КПК України, суд,-

Постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або особистої поруки - відмовити.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 строком на 2 місяці, тобто до 28.07.2020р.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) заборонити залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з 21:00 години до 6:00 години ранку наступної доби;

2) не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в рамках даного кримінального провадження;

5) прибувати по першому виклику до Суворовського районного суду м. Одеси в призначений час.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту для виконання органу Національної поліції, а саме до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на прокурорів Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 - процесуального керівника у кримінальному провадженні за №0001059 від 2.04.2020р.

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 28.07.2020 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя : ОСОБА_1