Справа № 576/1475/20
Провадження № 1-кп/576/251/20
ВИРОК
31 липня 2020 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Глухові кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , офіційно не працюючий, одружений, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України
- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 197-1 КК України,
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в період з 2017 по липень 2020 року, у порушення вимог ч.1 ст. 81, ч.2 ст. 95, ч.1 ст. 96, ч.1 ст.116, ч.3 ст. 125, ст. 126, ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 153 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч.5 ст. 6, п.1 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», п.5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затверджених Постановою КМУ від 13.04.2011 №466, діючи умисно, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, самостійно здійснив самовільне будівництво споруди-гаражного боксу з піно-блоку на площі 0,0047 га на самовільно зайнятій земельній ділянці, що розташована на відстані 11,26 метрів від правого кута багатоквартирного двоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та належить територіальній громаді м. Глухів, Сумської області без відповідного документу, що надає право виконувати будівельні роботи та без належного затвердженого проекту, тобто самочинного будівництва гаражу, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку йому у власність, користування або оренду не передавалась, тобто за відсутності правовстановлюючих документів щодо цієї земельної ділянки.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному будівництві споруди гаражу на самовільно зайнятій земельній ділянці.
14 липня 2020 року в м. Глухів між прокурором Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності його захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до угоди про визнання винуватості обвинувачений беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 197-1 КК України; обвинувачений та прокурор погодилися з вказаною кваліфікацією дій останнього та узгодили між собою кримінальне покарання із застосування статті 69 КК України у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Угода про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Так, у ній зазначено: сторони угоди, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті та статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення, вона скріплена підписами обвинуваченого, його захисника та прокурора.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі, підтвердив, що угода укладалася добровільно в присутності його захисника.
Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості, пояснив, що угода укладалася добровільно, обвинуваченому було роз`яснено всі наслідки укладання та затвердження угоди, а також наслідки невиконання покарання призначеного за угодою.
У судовому засіданні прокурор просив суд угоду затвердити.
Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь по справі, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам, встановленим ст. ст. 470, 472 КПК України, суд прийшов до висновку про затвердження угоди, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватими, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 статті 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 статтею 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені статтею 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 КПК України та закону. Підстави для відмови в затвердженні угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідає вимогам КПК України та КК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки її умови не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань. Правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає обставинам злочину. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості злочину та характеристиці особи обвинуваченого.
Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену міру покарання.
За таких обставин, суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Судові витрати по даній кримінальній справі відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 371, 374, 392-395, 472-475 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 197-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання за вказаною статтею із застосування статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Копії вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Глухівський міськрайонний суд Сумської області з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1