Справа № 373/2237/19
У Х В А Л А

16 грудня 2020 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 ,

його законного представника ОСОБА_12 ,

його захисників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_14 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_15 ,

представника служби у справах дітей

Переяславської міської ради ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Переяславі заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_17 , -

встановив:

На розгляд суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_17 , який є головуючим суддею у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296; ч. 1 ст. 119; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 296; ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296; ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування заяви про відвід обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він незаконно тримається під вартою, чим порушуються його особисті права, а отже суддя ОСОБА_17 підлягає відводу від розгляду кримінального провадження.

Від судді ОСОБА_17 надійшла заява, в якій він зазначив, що відвід від у кримінальному провадженні обвинуваченим заявлено безпідставно та просив провести розгляд заяви про відвід без його участі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 підтримали вимоги та доводи, викладені у заяві.

Прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечили проти задоволення заяви, зазначивши, що відповідно до процесуального закону підстави для відводу судді ОСОБА_17 відсутні. Вважають, що обвинуваченим заявлений відвід з метою затягування розгляду справи.

Потерпіла та її представник вважаючи заявлений відвід таким, що має ознаки зловживання правом на відвід, просили залишити заяву без розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 у вирішенні питання про відвід поклались на розсуд суду.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_11 , захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 підтримали клопотання про відвід, вважаючи його обґрунтованим.

Представник служби у справах дітей Переяславської міської ради ОСОБА_16 заперечила проти задоволення заявленого клопотання.

Перевіривши доводи заяви про відвід судді, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.75, ч. 2 ст. 80 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; з означеної підстави йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
Суд зазначає, що головна мета відводу (самовідводу) - гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Стандарт безсторонності та неупередженості ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. То ж слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою, вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, має бути доведено наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи тощо).
Як вбачається зі змісту заяви, по суті обвинувачений не погоджується з процесуальними діями (рішеннями) судді під час розгляду кримінального провадження, що жодним чином не свідчить про упередженість судді та про наявність обґрунтованих сумнівів у його безсторонності у розгляді кримінального провадження.

Також наведені у заяві доводи не підтверджуються жодними доказами.

Таким чином, презумпція неупередженості судді не спростована.

З огляду на наведене, у задоволенні заяви про відвід судді слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_17 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1