ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3847/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1441/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
- прокурора ОСОБА_6 ,
- підозрюваного ОСОБА_7 ,
- захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.07.2020,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про арешт майна задоволено частково.
Накладено арешт на майно, яке було вилучено 01.07.2020 під час проведення обшуку у приміщеннях Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів, у тому числі у службовому кабінеті ОСОБА_7 , які розташовані у будівлях літ. «А-2», «Б-1», «Г-1», «Д-1», «Ж-1», «Ж1-1», «Е-1», «К-1», «Л- 1», «М-1», за адресою: м. Харків, вул. Москалівська, 148.
У задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на банківську картку AT КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 - відмовлено.
Банківська картка повернута власнику майна - ОСОБА_7 .
Як зазначено в ухвалі слідчого судді, до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного 19.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за яким слідчим відділом Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування.
01.07.2020 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук у приміщеннях Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів у тому числі у службовому кабінеті ОСОБА_10 , які розташовані у будівлях літ. «А-2», «Б-1», «Г-1», «Д-1», «Ж-1», «Ж1 -1 », «Е-1», «К-1», «Л-1», «М-1», за адресою: АДРЕСА_1 та належить державі в особі Державної ветеринарної та фіто санітарної служби України, внаслідок чого виявлено та вилучено майно, зазначене в протоколі обшуку від 01.07.2020,та яке імовірно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, має бути використано для проведення подальших слідчих (розшукових) дій, встановлення кола осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Частково задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя вказав, що стороною обвинувачення доведено, що вилучені речі, документи та чорнові записи, за виключенням банківської картки, є доказами вчинення кримінального правопорушення, а також зберегли на собі його сліди, їх необхідно використати під час проведення судових експертиз, у зв`язку із чим вони мають доказове значення у кримінальному провадженні. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення в цій частині довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Крім того, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя дійшов висновку про накладення арешт на мобільний телефон біло- чорного кольору TM «Alcatel» One touch» з мобільним номером телефону: НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ; флеш накопичувач білого кольору ТМ «Feed life»; флеш накопичувач 4 Gb Toshiba № 0814BA0032J2EMN; мобільний телефон TM «Хіаомі» model MAG 138, з мобільним номером телефону НОМЕР_5 в коричневому чохлі; флеш накопичувач синього кольору ТМ «TDK CBI1148ZPLD», з інформацією, яку скопійовано з робочого комп`ютера ОСОБА_11 . Desktop - MV18PTA, строком на 1 місяць, тобто до 07.08.2020 року, після чого вказане майно слід повернути їх законному власнику.
Разом із тим, слідчий суддя дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на банківську картку AT КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , оскільки в цій частині стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в цій частині клопотанні прокурора, не доведено його значення для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах.
Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про часткову відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора в повному обсязі, в тому числі й в частині накладення арешту на банківську картку AT КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 . Ухвалу слідчого судді в частині відмови в задоволенні клопотання вважає незаконною та необґрунтованою.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та захисників, які заперечували проти скарги; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим відділом Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 від 19.06.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого, ч.3 ст.368 КК України.
Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна за вказаним кримінальним провадженням.
За результатами судового розгляду, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора в частині накладення арешту на банківську картку AT КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 задоволенню не підлягає, оскільки в цій частині стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в цій частині клопотанні прокурора, не доведено його значення для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах.Прокурором не зазначено в клопотанні та не доведено під час його розгляду наявність підстав вважати, що вказане майно має значення для досудового розслідування, та може бути доказом у даному кримінальному провадженні.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, ч.2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В ч.5 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.
Мотиви прийнятого рішення про часткову відмову в задоволенні клопотання прокурора слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Крім цього, апеляційний суд зазначає, що банківська картка це лише один із способів зняття грошових коштів з особистого рахунку відповідальної особи, що належить держателю картки, а тому накладення арешту на банківську картку є неефективним заходом забезпечення кримінального провадження, що не позбавляє слідчого, прокурора звернутися до суду із клопотанням про накладення арешту на особисті банківські рахунки відповідних осіб.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.
Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.07.2020 щодо часткового задоволення клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000276 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді