ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2444/20 Справа № 200/5706/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003536 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кустанай, Казахстан, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 07 серпня 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, врахувавши вимоги ст.177, 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування на даний час ризику у вигляді можливого ухилення обвинуваченого від суду шляхом переховування, оскільки ОСОБА_6 раніше ухилявся від органу досудового розслідування та знаходився у розшуку.
Суд також взяв до уваги і тяжкість ймовірного покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, що належить до категорії особливо тяжких злочинів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Зазначає, що суд в ухвалі не обґрунтував конкретними доказами обвинувачення у вчиненні саме ним даного злочину, а також не вказав, які саме докази підтверджують реальність хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з посиланням на фактичні дані, а сама лише тяжкість ймовірного покарання не може виправдовувати його тривале попереднє ув`язнення. Крім того обвинувачений посилається на наявність в нього постійного місця проживання, родичів та стійких соціальних зв`язків, позитивну характеристику за місцем проживання, а також на відсутність доказів, що підтверджують його винуватість у вчиненні злочину.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт за № 0003536 від 09.12.2017 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції 09 червня 2020 року заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що на час подання клопотання існує ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.
Розглядаючи дане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду.
Так, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування цього кримінального провадження, який долучений до обвинувального акта, 30.12.2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру, а 15.01.2018 року останній був оголошений у розшук, у зв`язку з чим було зупинено досудове розслідування до 23.02.2018 року, а 24.02.2018 року слідчим суддею був застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину, що потягло смерть людини, а також тривалий період тримання останнього під вартою, проте зазначені вище обставини свідчать, що ризик у вигляді можливого переховування від суду є реальним і продовжує існувати, тому суд обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги про міцність соціальних зв`язків, наявність місця проживання та можливість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка з урахуванням висунутого обвинувачення, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатний нівелювати заявлений ризик та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінальному правопорушення, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4