Справа № 635/5491/20
Провадження № 1-в/635/778/2020
УХВАЛА

01 грудня 2020 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 відносно засудженого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чмирівка Старобільського району Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-02.06.2008 Старобільським районним судом Луганської області за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна;
-11.04.2012 Старобільським районним судом Луганської області за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, звільнений 20.03.2014 за відбуттям призначеного строку покарання,
засудженого 23 червня 2017 року Білокуракинським районним судом Луганської області за ч.1 ст.185, ст.246, ч.1 ст.263 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
про пом`якшення призначеного покарання у випадку, передбаченому частиною третьої статті 74 КК України, ?

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 , в якому просить суд привести у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VІІІ, вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року відносно ОСОБА_4 .
Прокурор, представник установи та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. Представник установи та засуджений надали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд вказаної справи у їх відсутність. Прокурор про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до частини п`ятої статті 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Згідно з вимогами частини четвертої статі 107 КПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому розгляді фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали за клопотанням виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 прийшов до наступного висновку.
Згідно із Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (надалі по тексту ? Закон № 2617-VIII), який набрав чинності з 01 липня 2020 року (крім пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону) внесено зміни до Кримінального Кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, де кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Відтак, з 01 липня 2020 року кримінальне правопорушення, передбачене частиною першої статті 185 КК України, виходячи з санкції частини відповідної статті, перестало бути злочином та тепер відноситься до категорії кримінальних проступків, адже в новій редакції відповідна санкція викладена в наступній редакції: «карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років».
Санкція ж частини першої статті 185 КК України в редакції чинній до 01 липня 2020 року передбачала покарання, зокрема, у виді позбавленням волі строк до трьох років. Відтак санкція частини першої статті 185 КК України в реакції Закону № 2617-VIII передбачає більш м`який вид покарання, ніж позбавлення волі.
За положеннями частини першої статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Частиною третьою статті 74 КК України передбачено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Як встановлено судом з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 був засуджений Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ст.246, ч.1 ст.263 КК України та із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України останньому було призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, зокрема, за ч.1 ст.185 КК України, яке входить в сукупність злочинів ? у виді позбавлення волі строком на три роки.
Оскільки в редакції Закону № 2617-VIII санкція частини першої статті 185 КК України пом`якшує кримінальну відповідальність осіб, засуджених за вчинення відповідного кримінального правопорушення, вказаний закон має зворотну дію у часі в тій частині, в якій пом`якшує становище особи.
Враховуючи, що ОСОБА_4 засуджений вироком від 23.06.2017, в тому числі за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, за злочин передбачений до набрання чинності положень Закону № 2617-VIII, та який входить в сукупність, призначене покарання не відбув, на нього поширюються правила заміни невідбутої частини покарання більш м`яким ? у виді обмеження волі з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 КК України.
Так, приймаючи до уваги, що санкція ч.1 ст.185 КК України в редакції Закону № 2617-VIII не передбачає покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним визначити засудженому ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України покарання за вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року, яке входить в сукупність злочинів, за якими засудженому призначено покарання, ? за правилами частини першої статті 72 КК України у виді обмеженні волі на строк п`ять років.
Разом з тим, оскільки остаточне покарання за вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року призначене за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та виходячи з правил частини першої статті 72 КК України, остаточне покарання засудженому ОСОБА_4 слід визначити таким, яке раніше призначене, а саме, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, ?

постановив:

Клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 про пом`якшення призначеного покарання у випадку, передбаченому частиною третьої статті 74 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ? задовольнити.
Визначити ОСОБА_4 за вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року за ч.1 ст.185 КК України ? у виді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років.
Остаточне покарання засудженому ОСОБА_4 за вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року виходячи з положень ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ? визначити раніше призначене вказаним вироком ? у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1