Справа № 524/5814/20
Провадження № 1-кп/524/479/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

учасники судового провадження (до суду не викликались на підставі ч.2 ст.381 КПК України):

прокурор ОСОБА_3

захисник ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

представник потерпілого ОСОБА_7

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0002931 від 31.09.2019 за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Павлиш Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

ОСОБА_5 є батьком неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грубо порушуючи вимоги ст.. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного кодексу України, ст.. 12 Закону України « Про охорону дитинства», згідно з якого батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати інтереси дітей, достовірно знаючи про те, що згідно з рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.09.2018 року, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь своєї колишньої дружини ОСОБА_7 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини зі всіх видів заробітку не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, будучи фізично здоровим та працездатним, всупереч вимогам ст.. 10 Сімейного кодексу України, отримуючи певний дохід працюючи без відповідного трудового оформлення, добровільну матеріальну та іншу допомогу своєму сину не надав, тобто злісно ухилявся від сплати аліментів та не сплачував їх взагалі.

Крім того, за час не сплати аліментів ОСОБА_5 маючи можливість на офіційне працевлаштування та отримання стабільного заробітку, не вжив жодних заходів щодо свого офіційного працевлаштування та отримання стабільного заробітку, не вжив жодних заходів щодо свого офіційного працевлаштування, приховуючи свої доходи від стягнення як поточних платежів по аліментам , так і заборгованості. При цьому ОСОБА_5 на неодноразові виклики до Автозаводського ВДВС Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 9 м. Суми), попередження про необхідність явки та надання державному виконавцю довідки з місця роботи, документів щодо погашення заборгованості по аліментам та сплати поточних платежів, попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, не реагував.

У результаті протиправних дій ОСОБА_5 виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.092020 року у розмірі 68 644 грн. 67 коп., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 164 КК України як кримінальний проступок, оскільки він злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ( аліментів).

Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, який затверджено прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку, не оспорюються обвинуваченим, про що ним подана відповідна заява за участю захисника.

Обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 , також не заперечують щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку, що вбачається з їх письмових заяв.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 4. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення - проступку за ч.1 ст. 164 КК України повністю доведена.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного правопорушення повністю доведена.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого , судом відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває .

Призначаючи покарання, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням викладеного вище , суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 302, 369-370, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з отримання копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1