ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6455/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1355/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурорів у кримінальному провадженні прокурорів Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Запоріжжя, студент, не працюючий, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

- за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

24 липня 2018 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на спортивному майданчику, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька 2а, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з сумочки зеленого кольору, таємно викрав мобільний телефон «Lenovo F6010» вартістю 2899 гривень, який належить ОСОБА_11 , та поклав його собі до своїх шортів, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

Крім того, 30 липня 2018 року приблизно о 19 год. 20 хв. ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно, знаходячись на спортивному майданчику, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька 2-а, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з кишені портфелю синього кольору, таємно викрав мобільний телефон «Meizu M3e» вартістю 2899 гривень, який належить ОСОБА_12 , та поклав його собі до своїх шортів, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

В апеляційних скаргах, які є майже аналогічними за своїм змістом, прокурори ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважають, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а остаточне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 вчинив декілька злочинів, що свідчить про його підвищену небезпечність.

Разом з тим, вважають, що суд у вироку не зазначив активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданої шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, а також позицію потерпілих з приводу призначення покарання.

Просять вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вказані покарання виконувати самостійно, а в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурорів, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що прокурори фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 69 КК України за наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, визнав щире каяття та визнання вини за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, навчається в ЗНУ, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Також колегія суддів враховує позитивні характеристики ОСОБА_7 за місцем проживання та навчання, а також думку потерпілої ОСОБА_11 , яка претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мала, просила суд його суворо не карати (а.с. 36, 37, 62).

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є обґрунтованими, оскільки наявності обставин, що пом`якшують покарання, визнаних судом першої інстанції, було достатньо для прийняття рішення про застосування ст. 69 КК та призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, суд першої інстанції правильно послався на зазначені в оскаржуваному вироку обставини, що пом`якшують покарання, особливо враховуючи, що з їх наявністю повністю погодились прокурори у своїх апеляційних скаргах.

Разом з тим, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданої шкоди, на які посилаються прокурори в апеляційних скаргах, та які не були враховані судом першої інстанції, не тільки не свідчать про неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а навпаки, повністю підтверджують висновки суду про можливість призначення за ч. 2 ст. 185 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці обставини, а також дані про особу ОСОБА_7 , у своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та свідчать, що призначення йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України навіть у мінімальному розмірі, встановленому в санкції вказаної частини статті, було б явно недоцільним і несправедливим.

До того ж, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, кількість епізодів злочинної діяльності, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, а також тяжкість їх наслідків, колегія суддів не вбачає підстав для застосування іншого, більш суворого принципу призначенні покарання за сукупністю злочинів, ніж у вигляді поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з призначенням на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточного покарання із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, буде достатнім та таким, що ґрунтується на положеннях ст.ст. 50, 65 КК України та відповідатиме принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційних скарг прокурорів не спростовують висновків суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, штраф обвинуваченим ОСОБА_7 сплачено ще до набрання вироком законної сили (а.с. 69).

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурорів у кримінальному провадженні прокурорів Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/6455/18