Справа № 314/3537/20
Провадження № 1-кп/314/484/2020
УХВАЛА
про призначення кримінального провадження до судового розгляду
10.09.2020 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000338 від 10 квітня 2020 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
25 серпня 2020 року до Вільнянського районного суду Запорізької області від прокурора надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000338 від 10 квітня 2020 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року у вказаному провадженні було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення судового розгляду.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Підстав для його направлення для визначення підсудності не встановлено. Дане кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення вказаного кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд виходить з такого.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 12 червня 2020 року ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 2 місяці.

Ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2020 року запобіжний захід відносно обвинуваченого змінено з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби. Кінцевим днем домашнього арешту визначено 10 вересня 2020 року.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до положень ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Заявляючи клопотання, прокурором не надано взагалі не наведено та не обґрунтовано наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, на теперішній час у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 зібрані всі докази, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вони знаходяться в матеріалах кримінального провадження, тому суд не вбачає підстав для існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заявляючи клопотання, прокурором не наведено даних про те, що ОСОБА_3 намагався ухилитися від органів досудового розслідування або будь-яким чином впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Бойченко проти Молдови" від 11 липня 2006 року, одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічна правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у справах "Ранінен проти Фінляндії" від 16 грудня 1997 року, "Алєксандр Макаров проти Росії" від 12 березня 2009 року. У цих рішеннях Суд зауважив, що інформація, надана органом розслідування щодо можливості перешкоджати провадженню, переховуватися від правосуддя, не підкріплювалася жодним доказом. Так, у справі "Алєксандр Макаров проти Росії" від 12 березня 2009 року Суд зазначив, що у своєму рішенні районний суд, посилаючись на інформацію, надану ФСБ, дійшов висновку, що заявник планує переховуватися від правосуддя, наполягаючи, щоб його родичі продали якесь майно та придбали валюту, однак інформація, надана ФСБ, не підкріплювалася жодним доказом. Суд погодився з тим, що на самому початку продовження тримання заявника під вартою можливо і було виправдане на якийсь короткий період, аби органи обвинувачення мали час перевірити інформацію, надану ФСБ, та надати докази цього. Однак, з плином часу сама лише наявність інформації, без будь-яких доказів на підтримку її правдивості, неодмінно ставала дедалі менш важливою, крім того, заявник постійно заперечував його мету переховування. Суд встановив, що національні органи застосували вибірковий і непослідовний підхід до оцінки наданих сторонами доводів щодо підстав тримання під вартою.

Тяжкість же вчиненого кримінального правопорушення не є достатнім для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, про що зазначив Європейський Суд у справі "Мамедова проти Росії" від 01 червня 2006 року. Зокрема, у цій справі Суд відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Ризики переховування підозрюваного від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, отже, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Призначити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000338 від 10 квітня 2020 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 годину 00 хвилин 14 вересня 2020 року у приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

10.09.2020