ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3638/20 Справа № 180/1015/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000473 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 січня 2021 року,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі або зменшити розмір застави.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.196 КПК України, не виклав обставини, які свідчать про існування ризиків в розумінні ч.1 ст.177 КПК України, про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Стверджує, що жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України, у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не доведений.
Вказує на те, що фактично єдиними аргументами можливості переховування обвинуваченого від суду слугували тяжкість обвинувачення та покарання.
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги твердження сторони захисту про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, і можливість суворого покарання не може бути самостійною підставою для тримання особи під вартою, а також, що після спливу певного проміжку часу навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою.
Таким чином, суд не надав належної оцінки доводам сторони захисту, що за вказаних обставин, а також з урахуванням того, що ОСОБА_8 не судимий, має на утриманні малолітню дитину, в розшуку не перебував, не має негативної репутації за місцем мешкання, застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дасть змогу досягти дієвості кримінального провадження.
Також зазначає щодо завищеного розміру застави, який на цей час є непосильним для обвинуваченого.
Окрім того, вказує на те, що клопотання прокурора є необгрунтованим через порушення вимог п.п. 5, 6 ч.1, п.1 ч.3 ст.184 КПК України, однак судом цьому не було надано належної оцінки.
Стверджує, що суд першої інстанції проігнорував всі аргументи сторони захисту, не надав їм оцінки, що є порушенням правової позиції ЄСПЛ щодо мотивування судових рішень.
Прокурором було подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 січня 2021 року, також визначено заставу в розмірі 749 190 грн.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, раніше не судимий, одружений, має дитину 2009 року народження, не працює, а тому враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому, у разі визнання його винним, є підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, а тому виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає необхідним продовжити дію вказаного запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Марганецького міського суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000473 від 06.06.2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 08.08.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 11.11.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має дитину 2009 року народження, не працює, а тому судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини, а також з урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, відповідно до яких ОСОБА_8 діяв за попередньою змовою групою осіб, де він здійснював керівництво цією групою, із значною кількістю епізодів, судовий розгляд триває, а тому встановлений судом ризик не відпав.
При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави, яка була встановлена ще ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2020 року.
Посилання захисника на те, що розмір визначеної відносно обвинуваченого ОСОБА_8 застави є завідомо непомірним для нього, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у збуті психотропної речовини за грошові кошти, та її придбання, зберігання з метою збуту в особливо великих розмірах.
Твердження захисника про те, що тяжкість кримінального правопорушення є недостатньою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути взято до уваги, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого.
Доводи захисника про те, що обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, в розшуку не перебував, не має негативної репутації за місцем мешкання, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик.
Твердження захисника про те, що клопотання прокурора є необгрунтованим через порушення вимог п.п. 5, 6 ч.1, п.1 ч.3 ст.184 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки клопотання прокурора містить всі необхідні складові, які передбачені ст.184 КПК України, в тому числі в ньому є посилання на ризики, зазначені у ст.177 КПК України, виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про їх наявність, а також обгрунтування неможливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, окрім того, прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було надано розписку про отримання ОСОБА_8 клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді під вартою, що підтверджується технічним записом судового засідання від 11.11.2020 року, та стороною захисту зазначене не заперечувалось.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4