Справа № 405/300/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008925 від 26.11.2019, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 24.08.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор вказав на необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти продовження запобіжного заходу та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування клопотання вказав, що він позитивно характеризується, має постійне місце проживання та сім`ю. Окрім того, в розшуку по даному кримінальному провадженню не перебував, добровільно з`явився в поліцію. Ризики, наведені прокурором відсутні, потерпілий допитаний, доказів вчинення ним ч.2 ст.187 КК України немає. Вважає, що можливо змінити запобіжний захід саме на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 підтримала клопотання ОСОБА_5 та вказала, що стороною обвинувачення не наведено обґрунтування ризиків. Обвинувачений має неповнолітню дитину та постійне місце проживання. Ризик впливу на потерпілого відсутній, оскільки останній допитаний в судовому засіданні.

Заслухавши доводи прокурора, враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 та доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою , виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуюється, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, обвинувачений ОСОБА_5 неодружений, не маючий утриманців, не працюючий, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. Кримінальне правопорушення вчинив маючи не зняту та непогашену судимість. Обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті якої передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Окрім того, дане кримінальне правопорушення вчинено відносно неповнолітньої особи.
Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, впливати на н/л потерпілого з метою зміни ним показів та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Окрім того, судом враховано можливість обвинуваченого зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, не зменшують ступінь ризиків, встановлених судом.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу та задоволення клопотання обвинуваченого, та про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2020 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів до 15 жовтня 2020 року включно.

Копію ухвалу направити до ДУ Кропивницький СІ.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_6