ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1610/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
представника власника майна - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03серпня 2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000088 від 27.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 229 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000088 від 27.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 229 КК України.
Накладено арешт на майно, яке вилучено 28.07.2020 під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 речі та документи, а саме на:

- мобільний телефон ТМ «HUAWEI» модель INE-LX 1, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2,: НОМЕР_2 ; в корпусі синього кольору, з сім картками операторів «Лайфселл-номер НОМЕР_3 » та «Київстар - номер НОМЕР_4 »;

- банківську картку monobank № НОМЕР_5 ;

- банківську картку Приватбанк № НОМЕР_6 ;

- залишки матерії (кожзаму) з логотипом марки F (фила);

- чорнові записи на 43 арк.;

- два блокнота з чорновими записами;

- системний блок чорного кольору з надписом SPIRE;

- спортивний костюм 44 розміру, синього та блакитного кольорів, ТМ «NIKE».

В іншій частині в задоволенні клопотання, а саме в накладенні арешту на грошові кошти в національній та іноземній валюті, вилучені під час обшуку відповідно до протоколу обшуку від 28.07.2020 та перелічені в клопотанні про накладення арешту відмовлено.

На зазначену ухвалу слідчого судді, представник власника майна -адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині накладення арешту на вилучені речі та документи та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, вважає її такою, що не має жодної правової підстави, визначеної ст. 170 КПК України для накладення арешту на вказане майно, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Вислухавши доповідь судді, доводи представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, а також прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідуванні кримінального провадження №0000088 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 299 КК України, відкритого за заявою представника компанії «NIKE Innovate C.V.» щодо незаконного використання знаку для товарів і послуг, виготовлення, зберігання та реалізації фальсифікованої продукції торгівельної марки «NIKE».

Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

28.07.2020 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2020 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 ., під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон, банківські картки, грошові кошти в національній та іноземній валюті, залишки матерії, чорнові записи на 43 арк., два блокноти з чорновими записами, системний блок, спортивний костюм.

Посилаючись на те, що вилучене майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою позбавлення можливості його знищення та переховування, необхідності подальшого дослідження, слідчий звернувся до слідчого судді Московського районного суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на вилучене майно.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2020 року вказане клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на зазначені в клопотанні речі та документи, в іншій частині, а саме в накладенні арешту на грошові кошти в національній та іноземній валюті - відмовлено.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено наявність підстав вважати, що вилучене під час проведення обшуку майно - мобільний телефон, банківські картки, залишки матерії, чорнові записи на 43 арк., два блокноти з чорновими записами, системний блок, спортивний костюм, є доказами вчинення кримінального правопорушення може, отже потреба в накладенні арешту на вказані речі- є очевидною.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучене, під час обшуку у ОСОБА_8 майно - мобільний телефон, банківські картки, залишки матерії, чорнові записи на 43 арк., два блокноти з чорновими записами, системний блок, спортивний костюм, підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна - мобільний телефон, банківські картки, залишки матерії, чорнові записи на 43 арк., два блокноти з чорновими записами, системний блок, спортивний костюм, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Посилання адвоката в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна - мобільний телефон, банківські картки, залишки матерії, чорнові записи на 43 арк., два блокноти з чорновими записами, системний блок, спортивний костюм, не ґрунтуються на матеріалах справи. Вилучене у ОСОБА_8 майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було доказом вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03серпня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді