Номер провадження: 11-кп/813/2334/20
Номер справи місцевого суду: 520/8766/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 10.11.2020 року, якою був продовжений строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.190; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.190; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190; ч.2 ст.28, ч.4 ст.358 КК України у кримінальному провадженні № 0001892, внесеному до ЄРДР 03.04.2018 року,-

установив
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси, від 10.11.2020 року, був продовжений строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.190; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.190; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190; ч.2 ст.28, ч.4 ст.358 КК України. Строк дії оскаржуваної ухвали визначений тривалістю 60 днів, тобто до 09.01.2021 року.
Рішення суду мотивовано тим, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подав апеляційні скарги, в яких вказує на те, що ухвала суду не відповідає вимогам повноти судового розгляду, зокрема, захисник у сукупності стверджує про таке:
- оскаржена ухвала не містить посилання на обставини, які підтверджують існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України;
- судом не розглянута можливість застосування до обвинувачених менш суворого запобіжного заходу або зменшенням розміру застави;
- пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим;
- суд залишив поза увагою ті обставини, що:
- ОСОБА_8 має місце проживання та реєстрації, характеризується позитивно до кримінальної відповідальності не притягувався;
- ОСОБА_9 має позитивні характеристики, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання;
- ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та позитивні характеристики.
Посилаючись на вказані доводи, захисник просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 10.11.2020 року, і постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинувачених, яка підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг адвоката; дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Так, при розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під вартою, не зменшились.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що останні обвинувачуються у скоєнні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не лише тяжкістю можливого покарання, а й наявністю інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Так, з урахуванням обставин вчинення злочинів, скоєних групою осіб та за попередньою змовою, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 а також того, що останнім відомі особи потерпілих та свідків, апеляційний суд погоджується з доводами клопотання про те, що існує ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час судом ще не допитані.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не було встановлено.
Крім того, враховуючи обставини кримінального провадження та те, що інкриміновані їм злочини ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скоїли разом з іншими особами, апеляційний суд вважає, що існує ризик впливу обвинувачених на цих осіб.
Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 цивільної дружини та місця проживання, апеляційний суд приймає до уваги, однак, враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 злочинів, наявність певних соціальних зв`язків, на даний час не може слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Що стосується апеляційних вимог захисника стосовно міцності соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів приймає до уваги твердження сторони захисту про наявність в обвинуваченого сім`ї та позитивних характеристик, проте враховуючи обставини інкримінуємих йому кримінальних правопорушень, вважає, що вказане не зменшує існування вищенаведених ризиків.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги адвоката щодо наявності певних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_9 , однак ці фактори не зменшують існуючи ризики та не мають достатньої стримуючої дії для запобігання наявним ризикам.
Матеріали судової справи не містять будь-яких доказів, які би вказували на неможливість обвинувачених утримуватись під вартою в умовах слідчого ізолятору.
Також апеляційний суд відхиляє посилання захисника обвинувачених на те, що судом не розглянуто питання щодо застосування до них запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки з резолютивної частини оскаржуваного рішення вбачається, що відносно обвинувачених крім продовження строку тримання під вартою, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не змінювався.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження їм строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги захисника обвинувачених не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись ст. ст. 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 10.11.2020 року, якою був продовжений строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.190; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.190; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190; ч.2 ст.28, ч.4 ст.358 КК України у кримінальному провадженні № 0001892, внесеному до ЄРДР 03.04.2018 року, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4