Справа № 404/3176/20
Номер провадження 1-кп/404/214/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0002490 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ленінськ Волгоградської області Росії, громадянки України, з професійною освітою, незаміжньої, не працюючої, проживаючої по АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не маючої судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

11.04.2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_5 знаходилась у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерплої ОСОБА_7 , ОСОБА_5 вчинила з останньою сварку, під час якої ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи правою рукою предмет, схожий на ніж, який взяла на кухні вказаної квартири та тримаючи його лезом від себе, нанесла ОСОБА_7 удар вказаним предметом в область правого плеча, після чого потерпіла рефлекторно виставила вперед ліву руку з метою захистити себе. Надалі ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого умислу, нанесла удар вказаним предметом в область лівої кисті потерпілої, після чого нанесла прямий удар в область черевної порожнини ОСОБА_7 .

Вказаними діями ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_7 відповідно до висновку судового медичного експерта №459 від 22.05.2020 року тілесні ушкодження у вигляді: рани (1) лівіше середньої лінії в епігастрії, яка подовжується в раневий канал, який проникає в черевну порожнину, з ушкодженням печінки, внутрішньочеревної кровотечі, яка проникає в черевну порожнину, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення; рани (1) в правій підпахвовій ділянці та рани (1) в медіальній поверхні в ділянці променево-зап`ясного суглобу з ушкодженням сухожилку, довгого розгинача (1) пальця лівої кисті, променевого згинача кисті, променевої артерії та вени, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Спричинивши ОСОБА_7 вказані тілесні ушкодження, ОСОБА_5 пішла до кімнати вказаної квартири, залишивши місце вчинення злочину.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинила умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнала повністю, та показала, що 10 квітня 2020 року вона прийшла в гості до ОСОБА_9 , чоловік якої поїхав у відрядження, яка проживала по АДРЕСА_3 . Вони готували їжу та займалися домашніми справами. Через деякий час до квартири прийшла ОСОБА_7 , яка вчинила сварку, кричала на підвищених тонах, вживаючи ненормативну лексику, принижувала її та погрожувала їй словами: «Я тобі ось зроблю!», у зв`язку з чим вона залишила квартиру та пішла до себе додому.

Наступного дня - 11 квітня 2020 року вона знову прийшла до ОСОБА_9 додому, але попросила останню не відкривати ОСОБА_7 двері до квартири, щоб остання не вчиняла скандалів. Близько 17 год. коли вона, ОСОБА_9 з дитиною та двоє раніше не знайомих їй чоловіків, які є свідками у справі, знаходилися на кухні, почули стукіт у двері, на який відразу не реагували. Коли вона разом з ОСОБА_9 підійшли до дверей та запитали: «Хто там?», чоловік, який був співорендарем вказаної квартири, сказав, що це він. Після чого ОСОБА_9 відчинила двері та пішла з дитиною до кімнати. До квартири зайшов співорендар, який пішов до своєї кімнати, після нього до квартири зайшла ОСОБА_7 та відразу її штовхнула (через те, що їй не відкривали двері). Зважаючи на те, що ОСОБА_7 була міцної статури та неодноразово їй погрожувала, вона оцінила дії потерпілої як загрозу для свого життя та здоров`я, у зв`язку з чим зайшла до кухні та зі столу взяла ніж. Вийшовши до коридору квартири, де стояла ОСОБА_7 , вона нанесла останній один удар ножем зверху вниз у плече, надалі потерпіла простягнула до неї руку, та оцінивши вказану дію як бажання нападу на неї, здійснила ще один удар у руку, після чого один удар у живіт. Усвідомивши, що її дії можуть призвести до смерті потерпілої, вона зупинилася, при цьому маючи можливість продовжувати наносити удари, занесла ніж до кухні та пішла до кімнати. Потерпіла залишалася у коридорі близько 5-10 хвилин, та жодних криків вона не видавала, лише комусь телефонувала.

Вона хотіла допомогти потерпілій, але не мала телефону з собою, щоб викликати швидку допомогу, а де знаходяться медичні препарати у квартирі не знала. Пересвідчившись, що потерпілій нічого не загрожує та їй надають допомогу, вона з квартири не виходила. За декілька годин до вказаної події вона разом з ОСОБА_9 вжили пляшку горілки (375 грам), у зв`язку з чим вона визнає, що вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілу вона знає близько одного року, вони інколи перебували в одній компанії. У неї не було умислу на вбивство потерпілої, лише на спричинення їй тілесних ушкоджень. Побачивши кров у потерпілої вона одразу припинила свої дії. Визнає, що саме внаслідок її протиправних дій потерпілій було завдано вказані у обвинуваченні тілесні ушкодження. Ніж, яким вона наносила тілесні ушкодження потерпілій, був звичайним, кухонного призначення, мав білу пластмасову ручку та заокруглене лезо довжиною близько 10 см, працівники поліції його не вилучали.

Крім повного визнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, її вина доводиться дослідженими судом такими доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , згідно з якими 11.04.2020 року близько 17 год. вона прийшла до подруги ОСОБА_9 , яка проживає по АДРЕСА_3 . Вона тривалий час дзвонила у двері, проте ніхто не відчиняв. Коли двері до вказаної квартири відчинилися, вона побачила ОСОБА_5 , яка відразу нанесла їй удар у праве плече. Відійшовши трохи назад, вона побачила, що вказаний удар був здійснено кухонним ножем. У подальшому вона виставила ліву руку, на яку прийшовся наступний удар ножем, та коли вона її опустила, ОСОБА_5 нанесла вказаним ножем один удар у живіт, при цьому запитала: «Ще?» та пішла до кімнати, а вона у цей же час пішла на кухню та попросила двох невідомих їй чоловіків, які там сиділи, викликати їй швидку медичну допомогу, проте останні проігнорували її прохання. У подальшому вона вийшла на сходовий майданчик, де невідомого хлопця попросила викликати їй швидку медичну допомогу та поліцію, після чого зателефонувала чоловікові. Приблизно через 20 хвилин прийшов її чоловік разом із дитиною, приїхала поліція та швидка медична допомога, яка забрала її в лікарню.

З ОСОБА_5 під час нанесення останньою їй тілесних ушкоджень вона не розмовляла. При цьому напередодні вказаної події вона прийшла до ОСОБА_9 додому, де побачила останню разом із ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, після чого вигнала ОСОБА_5 з квартири, так як там знаходилася малолітня дитина ОСОБА_9 та викликала маму останньої. З тілесними ушкодженнями, вказаними у обвинуваченні, вона повністю погоджується;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , згідно з якими 11.04.2020 року близько 17 год. вона разом з ОСОБА_5 та своєю малолітньою дитиною знаходилася вдома по АДРЕСА_3 . Вони розмовляли на кухні та готували їжу. Коли вона пішла до кімнати, щоб покласти дитину спати, то почула стук у двері, ОСОБА_5 відкрила двері. Почувши чоловічі голоси, вона подумала, що повернувся з роботи інший співорендар цієї квартири. У подальшому, коли вона вийшла з кімнати відвести дитину до туалету, побачила на кухні двох невідомих їй чоловіків, які повідомили, що прийшли до власника квартири, який наскільки їй відомо, проживає у місті Києві, після чого вона попросила їх покинути приміщення квартири. Чоловіки дали дитині шоколадку, після чого вона знову закрилася із дитиною в кімнаті. Через деякий час вона знову почула стук у двері, надалі почула голос ОСОБА_7 , але з кімнати не виходила. Жодних криків з коридору чи стонів вона не чула. Надалі, коли вона вийшла із кімнати, ОСОБА_5 стояла в коридорі, ОСОБА_7 у квартирі не було, чоловіки, що сиділи на кухні, попросили її дати рушник та повідомили, що ОСОБА_5 «порізала ножем» ОСОБА_7 , проте крові у квартирі вона не бачила. На сходовий майданчик вона не виходила, щоб не травмувати маленьку дитину.

Уже коли приїхали працівники поліції, вона побачила кров у коридорі навпроти вхідних дверей. Ні вона, ні ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння не знаходилися, але за обідом вони випили приблизно по 50 грамів горілки. Перед вказаною подією мала місце ситуація, коли ОСОБА_7 прийшла до неї додому, а ОСОБА_5 знаходилася у неї в гостях та попросила останню піти з квартири, що та й і зробила;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , згідно з якими він 11.04.2020 року знаходився у гостях з товаришем ОСОБА_11 по АДРЕСА_4 , де вони вживали спиртні напої. Коли вони вийшли на вулицю покурити, до них підійшла ОСОБА_5 , яка познайомившись, запросила в гості. Купивши пляшку горілки та шоколадку у магазині, вони пішли до квартири, що знаходилася на 4 чи 5 поверсі у будинку по АДРЕСА_4 . У вказаній квартирі він разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та її подругою з дитиною сіли до столу. Через невеликий проміжок часу вони почули гучний стукіт у двері, який тривав близько 10 хвилин. ОСОБА_5 та її подруга із дитиною вийшли з кухні, хто відкривав двері він не бачив, але через приблизно 5 хвилин ОСОБА_5 повернулася до кухні та відразу вийшла, після чого вони через 2-3 хвилини почули крики з коридору. Вийшовши з квартири до коридору, вони побачили, що все було залито кров`ю, у квартирі кров була лише у вигляді бризків на стіні біля вхідних дверей, у коридорі стояла потерпіла ОСОБА_7 із глибоким порізом на руці, з якого сильно текла кров, вона була шокована, комусь телефонувала та кричала в мобільний телефон, що її підрізали. Він повернувся до кухні, де знайшов ганчірку чи бинт, яким перев`язав руку потерпілій у коридорі. ОСОБА_11 довгий час намагався викликати швидку, яка приїхала приблизно через 20 хвилин та забрала потерпілу до лікарні. Після чого вони вийшли на вулицю, де побачили, що приїхали працівники поліції;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , згідно з якими він 11.04.2020 року близько 18 год. разом із ОСОБА_10 знаходився біля під`їзду №3 корпусу №1 по АДРЕСА_4 , де вони познайомилися із ОСОБА_5 , яка запросила їх у гості, у квартиру у цьому ж під`їзді на 4 поверсі. У подальшому він разом із ОСОБА_10 піднялися до вказаної квартири, де сіли на кухні разом із ОСОБА_5 , її подругою ОСОБА_9 , дитиною останньої та збиралися випити горілки. Приблизно через 10 хвилин вони почули стукіт у двері середньої гучності та жіночий голос, який просив відчинити двері. ОСОБА_9 пішла з дитиною до кімнати, а ОСОБА_5 пішла відкривати двері, при цьому вона сказала щось за змістом схоже на «Дістала». Він не бачив, чи брала ОСОБА_5 з кухні будь-що, в тому числі ніж та що відбувалося. Приблизно через 5 хвилин він почув як гучно захлопнулися двері та хтось просить про допомогу. Він вийшов з квартири до коридору, де побачив потерпілу ОСОБА_7 з глибоким порізом на руці, на якій була футболка забруднена кров`ю. У цей час ОСОБА_5 зайшла до кімнати та у подальшому з квартири не виходила, більше він з нею не спілкувався, ножа в її руках не бачив. Він разом із ОСОБА_10 знайшли на кухні рушник, яким перев`язали руку потерпілій та намагалися викликати швидку медичну допомогу. До приходу до вказаної квартири він випив 1-2 пляшки пива.

На його думку, ОСОБА_5 мала намір лише нанести ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Якби обвинувачена хотіла вбити потерпілу, то вона б не зупинялася та продовжувала наносити тілесні ушкодження, так як мала можливість це робити, але конкретно він сказати про наміри ОСОБА_5 не може;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно з якими він є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 11.04.2020 року близько 17 год. йому зателефонувала ОСОБА_7 та попросила прийти до квартири ОСОБА_9 , пояснивши, що її «підрізали». Приблизно через 10 хвилин він прийшов з дитиною, оскільки їй 6 років та не міг залишити її вдома, на сходовий майданчик 4 поверху по АДРЕСА_5 , де побачив на землі велику кількість крові, ОСОБА_7 стояла з перемотаною рушником лівою рукою, яку він у подальшому перев`язав шнурком з кросівка, біля неї стояв хлопець, що проживає на 3 поверсі вказаного будинку, який викликав поліцію та швидку медичну допомогу. На запитання: «Що сталося?», ОСОБА_7 повідомила, що її «підрізала» ОСОБА_5 .

Він почав стукати в двері до квартири ОСОБА_9 , які були зачинені. Коли ОСОБА_13 , співорендар ОСОБА_9 , відкрив двері, ОСОБА_5 мила підлогу, він витягнув останню на сходовий майданчик, щоб запитати для чого вона нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_7 , але обвинувачена нічого не відповіла та знаходилася у сильному алкогольному сп`янінні. ОСОБА_9 у той день він не бачив. З указаної квартири виходили двоє невідомих тверезих чоловіків, які надали першу допомогу ОСОБА_7 , після чого залишили місце події. Приблизно через 15-20 хвилин з моменту його приходу приїхала швидка медична допомога. Жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 він не наносив. Після вказаної події ОСОБА_7 тривалий час знаходилася на лікуванні;

- протоколом огляду місця події від 11.04.2020 року із фототаблицею до нього, під час якого оглянуто: місце вчинення злочину та четвертий поверх під`їзду АДРЕСА_6 , де виявлено численні сліди речовини бурого кольору, на сходах, які ведуть на п`ятий поверх, виявлено та вилучено два марлеві тампони зі слідами речовини бурого кольору; тамбур до квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 , де в кухні на столі виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на ніж, на лезі якого виявлено краплини речовини бурого кольору, який оглянуто згідно з протоколом та визнано речовим доказом (т.1 а.п.23-29, 92-93, 94-95);

- протоколом огляду місця події від 11.04.2020 року, під час якого оглянуто кімнату діагностики КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги», де виявлено та вилучено два поліетиленових пакети чорного кольору із одягом: футболкою чорного кольору з пошкодженнями та нашаруванням речовини бурого кольору, жилетку темно-синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, дві шкарпетки чорного кольору, штани сіро-чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, туфлі жіночі чорного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору, які оглянуто згідно з протоколом та визнано речовими доказами (т.1 а.п.30, 92-93, 94-95);

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.04.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_7 повідомила про злочин, вчинений стосовно неї ОСОБА_5 11.04.2020 року близько 18 год. у квартирі АДРЕСА_2 (т.1 а.п.35);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2020 року із фототаблицею до нього за участю потерпілої ОСОБА_7 , під час якого вона показала у тому числі обставини та механізми нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , які відповідають висунутому обвинуваченню та показанням потерпілої в суді (т.1 а.п.43-48);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав потерпілу ОСОБА_7 , якій 11.04.2020 року було нанесено тілесні ушкодження (т.1 а.п.61-63);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 11.04.2020 року нанесла потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження (т.1 а.п.66-68);

- протоколом отримання експериментальних зразків для дослідження від 11.04.2020 року, відповідно до яких у ОСОБА_5 відібрано піднігтьовий зміст та змив правої та лівої руки, які оглянуто згідно з протоколом та визнано речовими доказами (т.1 а.п.78, 92-95);

- висновком експерта №235 від 15.04.2020 року, згідно з яким на поверхнях предмету, зовні схожого на ніж, який вилучений в ході огляду місця події від 11.04.2020 року у квартирі АДРЕСА_2 слідів рук не виявлено (т.1 а.п.101-105);

- висновком експерта №355 від 13.04.2020 року, згідно з яким у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в слизовій верхньої губи справа, синців під лівим оком, лівому плечі, по задній поверхні тулуба справа в ділянці правої нирки, які утворились від не менше 4-х травматичних контактів з тупим об`єктом, індивідуальні властивості якого в ушкодженні не відобразились, могли утворитись 11.04.2020 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.п.107-108);

- протоколом отримання експериментальних зразків для дослідження від 13.04.2020 року, відповідно до яких у ОСОБА_5 відібрано зразки крові (т.1 а.п.110);

- протоколом отримання експериментальних зразків для дослідження від 27.04.2020 року, відповідно до яких у потерпілої ОСОБА_7 відібрано зразки крові (т.1 а.п.116);

- висновками експертів №287 від 14.04.2020 року, №327 від 28.04.2020 року, №67 від 14.05.2020 року, №328 від 15.05.2020 року, №68 від 14.05.2020 року, згідно з якими відповідно: кров ОСОБА_5 належить до групи 0бв за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0, також її організму властивий антиген Н в якості супутнього; при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту з правої та з лівої рук ОСОБА_5 крові та епітеліальних клітин не знайдено; при судово-медичному дослідженні змивів з ручки та клинка ножа кухонного крові не знайдено; на двох марлевих тампонах-змивах з підлоги з місця події знайдено сліди крові людини, в яких виявлено антигени А і Н, та яка може походити від особи (осіб) групи Aв з супутнім антигеном Н і може належати потерпілій ОСОБА_7 , в даних об`єктах не виключається домішка крові ОСОБА_5 ; при судово-медичній експертизі змивів з правої та з лівої рук ОСОБА_5 знайдена кров людини, статеву належність якої встановити не вдалося через відсутність клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку, епітеліальних клітин не знайдено, при серологічному дослідженні виявленої крові групова належність не встановлена через недостатню її кількість або глибокий ступінь деструкції білків в цих слідах, при судово-медичному дослідженні контрольних змивів з правої та з лівої рук ОСОБА_5 крові не виявлено (т.1 а.п.113-114, 119-120, 124-125, 129-130, 134-136, 140-142);

- висновком експерта №459 від 22.05.2020 року, згідно з яким відповідно до наданої медичної документації у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: рани (1) лівіше серединної лінії в епігастрії, яка подовжується в раневий канал, який проникає в черевну порожнину з ушкодженням печінки, внутрішньочеревної кровотечі, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення; рани (1) в правій підпахвовій ділянці, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 діб; рани (1) по медіальній поверхні в ділянці променево-зап`ясного суглобу з ушкодженням сухожилку довгого розгинача 1 пальця лівої кисті, променевого згинача кисті, променевої артерії та вени, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 діб. Вказані ушкодження утворились від 3-х травматичних впливів, внаслідок дії гострого предмета, що мав колюче-ріжучі властивості, у строк, вказаний в обвинуваченні.

Тілесне ушкодження у вигляді рани по медіальній поверхні в ділянці променево-зап`ясного суглобу з ушкодженням сухожилку довгого розгинача 1 пальця лівої кисті, променевого згинача кисті, променевої артерії та вени могло утворитись при самообороні, всі інші тілесні ушкодження, враховуючи їх механізм утворення, не могли утворитись при падінні з положення стоячи на площину.

Положення потерпілої та особи, що спричиняла тілесні ушкодження, могло бути різноманітним та змінюватись в процесі нанесення ушкоджень. Після спричинення тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_7 могла чинити будь-які самостійні дії, переміщатись, кричати, звати на допомогу тощо незначний проміжок часу. З виписки акту №1297 від 12.04.2020 року в крові ОСОБА_7 етиловий спирт не виявлений.

Механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, на який вказала потерпіла в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.04.2020 року за її участю (т.1 а.п.156-158).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, надані сторонами, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та доведеною вину ОСОБА_5 у скоєнні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфікуючи вказані дії за ч.1 ст.121 КК України.

При цьому згідно з вимогами ч.3 ст.337 КПК України суд враховує, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, суд виходить із того, що дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення необґрунтовано кваліфіковано у висунутому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також не бере до уваги твердження сторони обвинувачення про доведення винуватості обвинуваченої у вчиненні саме вказаного злочину, виходячи з такого.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України та п.п.4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, діяння передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Згідно з ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Крім того, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості.

А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та потерпілою виник конфлікт, внаслідок якого обвинувачена нанесла потерпілій 3 удари кухонним ножем в напрямку тулубу потерпілої, спричинивши колото-різані рани, одна з яких (остання) за ступенем тяжкості є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя. Після третього удару в область черевної порожнини обвинувачена самостійно, без будь-якого втручання, припинила свої дії, переконалася у тому, що потерпіла надалі самостійно пересувається та побачила, що надалі їй надають допомогу. При цьому дії обвинуваченої сторонніми особами або потерпілою не припинялися та обвинувачена, усвідомлюючи можливість їх продовження, припинила їх за власною волею, побачивши кров, та залишила місце події. Таким чином суд вважає, що ОСОБА_5 не мала умислу на заподіяння смерті потерпілій, завдавши їй кілька ударів та спричинивши тілесні ушкодження, самостійно припинивши вчинення злочину. Відтак, доводи сторони обвинувачення про не доведення ОСОБА_5 своїх злочинних намірів на умисне вбивство потерпілої до кінця з незалежних від неї обставин у зв`язку із наданням останній медичної допомоги є надуманими та необґрунтованими, оскільки спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. За вказаних обставин суд не вбачає підстав не довіряти чи ставити під сумнів твердження обвинуваченої про відсутність умислу саме на вбивство потерпілої.

Суд враховує, що ОСОБА_5 мала можливість продовжити свої протиправні дії, а тому кваліфікація дій винної як замах на вбивство потерпілої не відповідає встановленим судом обставинам справи. Наведене підтверджується як показаннями обвинуваченої, так і показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили, що ОСОБА_5 самостійно припинила власні протиправні дії та фактично мала можливість заподіювати тілесні ушкодження потерпілій, що також не заперечувала остання у суді. Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_5 наносила удари ножем хаотично, в різні частини тіла потерпілої, що підтверджено висновками судово-медичних експертиз, не намагалася бити прицільно по життєво важливим частинам тіла, хоча мала можливість це зробити. Згідно з висновками експертиз тільки один удар був проникаючим, тобто небезпечними для життя та здоров`я, одразу після цього удару обвинувачена припинила свої злочинні дії. Поранення не призвело до такого стану потерпілої, який би давав обвинуваченій підстав вважати, що вона досягла злочинної мети, заподіявши смертельного поранення.

Крім того, ні потерпіла, ні інші особи, що знаходилися на місці скоєння злочину, не вчиняли жодних дій, які б можна було розцінити як активну протидію злочинним діям, що завадили обвинуваченій довести свій умисел на вбивство до кінця. Таким чином застосоване знаряддя злочину, спосіб його застосування, кількість нанесених ударів і спосіб їх нанесення, досягнуті наслідки, ставлення до них обвинуваченої та подальші події, які відбулися, вказують на те, що обвинувачена не мала умислу на вбивство потерпілої.

Також, враховуючи положення ст.36 КК України та зібрані у кримінальному провадженні докази, суд вважає, що підстави стверджувати про те, що обвинувачена перебувала у стані необхідної оборони відсутні.

Виходячи із викладеного, керуючись положеннями ч.3 ст.337 КПК України, суд змінює правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою ОСОБА_5 , з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_5 вчинила умисний тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_5 характеризується посередньо, офіційно не працює, незаміжня, позбавлялася батьківських прав та не доглядає за неповнолітніми дітьми, знаходиться на диспансерному обліку в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, алкоголю, має синдром залежності з 2018 року (т.1 а.п.170), відповідно до заключення спеціальної комісії по наркологічним оглядам №32 від 23.04.2020 року страждає на поведінкові та психічні розлади внаслідок вживання алкоголю та вживання опіоїдів, має синдром залежності, потребує лікування, яке їй не протипоказане (т.1 а.п.174), одноразово в 2014 році знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» з приводу психічних розладів та розладів поведінки внаслідок вживання опіоїдів (т.1 а.п.172), відповідно до висновку судомо-медичного експерта №195 від 05.05.2020 року в момент скоєння правопорушення виявляла і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання декількох наркотичних засобів та інших психоактивних речовин (згідно з МКХ-10, F-19), проте вказані психічні розлади не досягають ступеня душевного захворювання і недоумкуватості, тому у відношенні діяння, яке їй інкримінується, слід вважати осудною, підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України, застосування заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.п.176-178), відповідно до положень ст.89 КК України вважається такою, що не має судимостей. При цьому згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.09.2018 року (справа №647/1831/15-к) не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості, а врахування погашеної судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд визнає повне визнання вини у вчиненні злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що доводиться доказами, вказаними раніше та визнається самою обвинуваченою.

Із врахуванням усіх обставин кримінального провадження та раніше зазначених даних про особу обвинуваченої, яка також не має офіційних доходів та заробітків, офіційно не працевлаштована та незаміжня, вчинила умисний тяжкий злочин, зважаючи на всі відомості про особу обвинуваченої, яка вважається такою, що не має судимостей, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті, що цілком відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченої, оскільки її виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України не вбачає.

Зважаючи на встановлені обставини, дані про особу обвинуваченої та міру покарання, яку призначає суд, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи ч.3 ст.377 КПК України, суд вважає, що запобігання їм неможливе шляхом застосування іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а тому до набрання вироком законної сили залишає запобіжним заходом обвинуваченій ОСОБА_5 тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання, тобто з 11 квітня 2020 року.

Запобіжним заходом обвинуваченій ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 980 грн. 07 коп.

Речові докази: одяг, взуття, ніж, марлеві тампони, піднігтьовий вміст, змиви (т.1 а.п.94-95) - знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м.Кіровограда, а обвинуваченою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3