Ухвала

іменем України
28 грудня 2020 року

м. Київ
Справа № 536/1631/19
Провадження № 51-5181 cк 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року,
в с т а н о в и в:
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2020 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 6986,20 грн та 30000,00 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 4755,59 грн.

Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 28 вересня 2019 року близько 1618 години обвинувачений ОСОБА_4 разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 , перебував за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої. В ході розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин відбулася сварка, під час якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи йогосуспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв у руки ніж, який знаходився поряд із ним на столі у кімнаті вищевказаного будинку, та умисно наніс ним ОСОБА_6 один удар в область грудної клітини зліва, завдавши останньому тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечних для життя. Внаслідок отриманих вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер на місці злочину.

Зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 убачається, що він просить змінити судові рішення щодо нього, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України. Так, засуджений зазначає, що не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо кваліфікації його дій, оскільки вважає, що він діяв у стані необхідної оборони. При цьому скаржник наводить відповідні доводи, вказуючи на те, що він, побоюючись за своє життя та здоров`я, лише захищався від потерпілого, який був фізично значно сильніше його, першим накинувся на нього з кулаками, завдаючи обвинуваченому удари в область голови та обличчя. А тому, сприймаючи загрозу заподіяння шкоди як реальну, захищаючись від потерпілого, він взяв ножа зі столу та завдав йому один удар у груди. Умислу на вчинення вбивства у нього не було.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, засуджений ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації його дій. Надаючи власну оцінку доказам, засуджений по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексута яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань самого обвинуваченого, який свою вину визнав частково, та показань потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , даних протоколів слідчих дій, висновків експертів, у тому числі й висновків судово-медичних експертиз, та інших письмових доказів наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи засудженого ОСОБА_4 та його захисника переглядались в апеляційному порядку. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи їх апеляційних скарг, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог ст. 23 КПКУкраїни на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав. При цьому апеляційний суд наголосив, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині того, що потерпілий першим напав на нього і він вимушений був захищатися. Так, зазначені свідки вказали, що потерпілий ОСОБА_6 лише зробив словесне зауваження ОСОБА_4 і будь-яких насильницький дій не здійснював.

На підставі аналізу норм закону, передбачених ч. 1 ст. 115, 118 КК України, суд апеляційної інстанції зазначив, що розмежування умисного вбивства і умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. При визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.
Враховуючи наведене та спростовуючи доводи сторони захисту, колегія суддів апеляційного суду наголосила, що ОСОБА_4 діяв з прямим умислом, саме на вбивство потерпілого. Також наявність саме умислу на вбивство підтверджується показами свідка ОСОБА_9 , яка вказала, що після нанесення удару ножем, обвинувачений, виходячи з будинку заявив, що йому загрожує 15 років позбавлення волі саме за вбивство.
У зв`язку з цим, апеляційний суд правильно зазначив, що посилання на те, що ОСОБА_4 не ставив на меті убивство, є безпідставним, оскільки, наносячи удар ножем у лівій бік потерпілого, ОСОБА_4 мав і міг свідомо припускати настання смерті особи.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків суду апеляційної інстанції немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3