У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2533/20 № 1-кс/610/754/2020

м. Балаклія 09.10.2020 року

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт: ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Балаклійського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000790 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Предметом клопотання є майно: автомобіль «ВАЗ 2103», реєстраційний № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в ході проведення досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України встановлено, що 06.10.2020р. при огляді місця події було виявлено та вилучено вказаний транспортний засіб та металеві предмети (запчастини автомобіля в неробочому стані), з яких автомобіль використаний, як засіб вчинення кримінального правопорушення, тому на нього доцільно накласти арешт з метою забезпечення збереження речового доказу.

Також необхідність арешту вказаного майна зумовлюється тим, що воно буде відігравати доказову роль у кримінальному провадженні і в подальшому може бути використане для забезпечення відшкодування цивільного позову.

Незастосування цього заходу буде перешкоджати встановленню істини по справі внаслідок того, що вилучене майно може бути спотворене, передане третім особам чи взагалі знищене (а.с. 1).

Слідчий та власник майна ОСОБА_6 про час та місце судового розгляду повідомлені, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.

ОСОБА_3 в суді заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що по паспорту його звати ОСОБА_7 , але місцеві його знають як ОСОБА_8 , напевно його дружина в своїх поясненнях тому і переплутала його ім`я. Посилався на те, що ніякого злочину не було, потерпілий сам добровільно, безоплатно віддав йому металобрухт у вигляді старих запчастин від автомобілю, бо вони йому не потрібні. ТобтоОСОБА_3 визнав, що був за місцем проживання потерпілого. Не розуміє чому потерпілий заявив про вчинення злочину. Вилучений в його присутності у той же день біля його будинку автомобіль він придбав у хлопця і користується ним по техпаспорту. Вказав, що у школі взагалі не навчався, неграмотний, зі змістом своїх показань не ознайомлювався, оскільки не вміє читати, тому працівники поліції його пояснення зачитали йому, а потім він їх дійсно підписав.
Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в суді заперечувала проти задоволення клопотання. Пояснила, що 06.10.2020р. у ОСОБА_3 вдома було вилучено вказаний автомобіль з запчастинами. Однак, вказано іншу особу, замість ОСОБА_9 . Автомобіль було доставлено в поліцію, а наявні в ньому запчастини повернуто потерпілому. Зазначила, що потерпілий добровільно віддав запчастини ОСОБА_3 . Вказала, що вчора потерпілий звернувся до прокуратури з заявою, в якій заперечує вчинення злочину щодо незаконного заволодіння запчастинами.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Балаклійського ВП ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000790. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) було внесено 06.10.2020р. з кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України.

Частиною 2 ст. 186 КК України передбачено кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

З витягу з ЄРДР вбачається, що 06.10.2020р. до Балаклійського ВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що невідомі особи ромської національності шляхом вільного доступу відкрито викрали металеві предмети за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали матеріального збитку ОСОБА_10 (а.с. 2).
Відомості внесено на підставі заяви ОСОБА_10 про вчинений злочин (а.с. 6).

Відповідно до картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, заявник ОСОБА_10 , повідомив, що 06.10.2020р. о 14.26год. за адресою: АДРЕСА_1 , люди ромської зовнішності вкрали весь метал у заявника, коли він був вдома, були на авто трійка, синього кольору, номерні знаки ніби НОМЕР_2 . Було двоє людей - чоловік та жінка (а.с. 5).

06.10.2020р. при огляді місця події, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ,було виявлено та вилучено металеві предмети (запчастини з автомобілю) та автомобіль «ВАЗ 2103», реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с. 9).

За постановою слідчого СВ Балаклійського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 07.10.2020р. вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000790 (а.с. 13).

Також 06.01.2020р. було проведено огляд місця події, яким є територія домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 (а.с. 11).

З протоколу допиту потерпілого від 07.10.2020р. вбачається, що він за адресою: АДРЕСА_1 , проживає самостійно. Так, 06.10.2020р. близько 14.00год. він знаходився біля свого домоволодінням, коли поруч проїжджав легковий автомобіль «ВАЗ 2103», синього кольору, який зупинився біля його домоволодіння, з нього вийшли чоловік та жінка ромської зовнішності. Чоловік, який представився ОСОБА_8 , сказав, що він колись купляв у нього автомобіль «Таврія». Потім вони разом з ним зайшли до його подвір`я, де з гаражного приміщення чоловік почав виносити запчастини на автомобіль на загрузив їх до свого автомобіля, на що він дозволу не давав. Після чого вказані чоловік та жінка поїхали у невідомому напрямку (а.с. 12).

В своїх поясненнях ОСОБА_11 пояснила, що вона проживає разом з чоловіком ОСОБА_12 . Так, 06.10.2020р. близько 14.30год. вони з ним їхали на їхньому автомобілі ВАЗ 2103 по вул. П.Азаренко, де зустріли дідуся, який сказав, що у нього є бузина та дозволив її нарвати. Після чого вони зайшли до його двору та почали рвати бузину. Потім дідусь запропонував їм забрати у нього запчастини з його автомобіля, на що вони погодились, взявши два акумулятори, металевий двигун та коробку з авто. За вказані запчастини дідусь грошей не взяв (а.с. 7).

В своїх поясненнях ОСОБА_12 пояснив, що проживає разом з дружиною ОСОБА_11 . Так, 06.10.2020р. близько 14.30год. вони з нею їхали на їхньому автомобілі ВАЗ 2103 по вул. П.Азаренко, де біля будинку 86 зустріли малознайомого чоловіка, який сказав, що у нього є бузина та дозволив її нарвати. Потім вказаний чоловік сказав, що в нього є запчастини на автомобіль та запропонував їх забрати. Він забрав запчастини, які йому дозволив забрати дідусь, грошей за них не платив, оскільки дідусь цього не просив (а.с. 8).

Згідно технічного паспортувласником автомобілю «ВАЗ 2103», реєстраційний № НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (а.с. 10).

Згідно до ч. 7 ст. 237 КПК України вказане у клопотанні майно вважається тимчасово вилученим.

П. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України регламентує арешт майна як один з заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
6) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
7) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 172 КПК України було заслухано потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що заяву до поліції про вчинений злочин не подавав. 06.10.2020р. знаходився біля дому на лавочці, коли до нього на синьому автомобілі д.н.з. НОМЕР_3 під`їхали чоловік та жінка, просили нарвати бузину. Він відвів їх також до гаражу, де показав запчастини від автомобіля Таврія, які дозволив забрати, тобто добровільно віддав металеві деталі. Потім до нього приїхали працівники поліції, яким він повідомив, що запчастини віддав сам. Один поліцейський щось писав, потім сказав розписатися там, де стоїть галочка, після чого він в потрібному місці розписався. Слідчий ОСОБА_5 давала розписку про повернення запчастин на зберігання, в якій він розписався, однак запчастини не отримав. Ознайомившись з заявою про вчинений злочин пояснив, що підпис його, однак зазначив, що її йому підсунули, сказали розписатися, однак він її не читав, оскільки погано бачить. При цьому, відкритого викрадення його майна не було, запчастини віддав сам. Зазначив, що у нього можуть бути провали в пам`яті. З протоколом допиту також не ознайомлений, його йому також підсунули. Поліції не казав, що був вчинений злочин, навпаки вказав, що сам віддав металеві деталі.

В судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 172 КПК України також було заслухано свідка ОСОБА_11 . Пояснила, що з чоловіком, ОСОБА_3 , приїхали до потерпілого за бузиною, він їх запросив у двір, розговорилися за запчастини, які він їм показав, після чого добровільно віддав їх. Вдома вони вказані запчастини вивантажили. Після чого до них приїхала поліція та вони визнали, що брали металобрухт у потерпілого, при цьому вони були лише утрьох, інших не було.

Таким чином, в судовому засіданні докази, на яких ґрунтується клопотання, а саме заява про вчинений злочин та показання потерпілого ОСОБА_10 , не було підтверджено, навпаки сам потерпілий їх повністю спростовує, вказуючи, що вчинення злочину не було, а металеві запчастини, він віддав добровільно, а не їх відкрито викрали невідомі особи, тому до них суд відноситься критично, внаслідок недоведеності.

Отже, доказова база на цей час відсутня. По факту клопотання ґрунтується лише на припущеннях. Обов`язок доказування доводів клопотання покладений на слідчого та прокурора.

Стороною обвинувачення в суді при розгляді клопотання не доведено, що існують ризики щодо майна, на яке слідчий просить накласти арешт, та обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який зазначено у клопотанні, а також те, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя зобов'язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Згідно з частиною другою статті 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Одними з обов 'язкових елементів верховенства права є дотримання прав людини та заборона на свавілля.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року в справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні п. 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є захист особи від свавільного втручання державних органів.

Завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-174 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1.Повністю відмовити у задоволенні клопотання.

2.Копію ухвали направити ініціатору клопотання для виконання та заінтересованим особам для інформування.

Ухвала виконується неґайно, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1