Справа № 740/4441/20
Провадження № 1-кс/740/984/20
УХВАЛА
про накладення арешту на майно

22 жовтня 2020 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 07 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000974, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

У поданому 21 жовтня 2020 року до суду клопотанні ставиться питання про арешт майна: земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0015, державної форми власності, що перебуває в постійному користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України (далі НУБП України); зерна кукурудзи та посіву (врожаю) кукурудзи на земельній ділянці площею 156 га, кадастровий номер :11:001:0015, що є предметом договору від 04 червня 2020 року № 97/1, укладеного між Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» (далі ВП НУБП України «НАТІ») та Приватним сільськогосподарським підприємством «Пісківське» (далі ПрСГП «Пісківське»), власником якого є останнє.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000974 від 07 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

07 жовтня 2020 року до чергової частини Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення, що частина площі земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0015, державної форми власності, що перебуває в постійному користуванні НУБП України, захоплена невстановленими особами.

Під час досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :11:001:0015, використовується ВП НУБП України «НАТІ», яке в 2020 році вирощує такі сільськогосподарські культури: озима пшениця (посів 2019 року) на земельній ділянці площею 180 га, озима пшениця (посів 2020 року) на земельній ділянці площею 180 га, кукурудза на силос, зелений корм і корнаж на земельній ділянці площею 60 га, соняшник 220 га, люцерна 13 га, суданська трава 6 га, овочева група 2,15 га, малина 2,09 га.

Крім цього, земельна ділянка площею 156 га використовується для виконання договору від 04 червня 2020 року № 97/1, укладеного між ВП НУБП України «НАТІ» та ПрСГП «Пісківське», на виконання науково-дослідних робіт, за яким ВП НУБП України «НАТІ» зобов`язаний провести оцінку адаптованих властивостей гібридів кукурудзи при пізніх посівах в умовах Поліського регіону.

Також відповідно до п. 1.6 цього договору ВП НУБП України «НАТІ» зобов`язується провести дослідження, за результатами яких буде вирощено зерно кукурудзи врожаю 2020 року в кількості, якості та вазі, узгоджених сторонами договору. Керуючись п. 2.3 договору, попередня кількість зерна, отриманого в результаті досліджень, становить 100 000 метричних кілограм.

Згідно з п. 2.1 договору за виконані науково-дослідні роботи за цим договором ПрСГП «Пісківське» перераховує ВП НУБП України «НАТІ» грошові кошти в розмірі 240 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору ПрСГП «Пісківське» здійснює остаточну оплату залежно від акта приймання-передачі науково-дослідних робіт, акта виходу сировини насіння гібриду кукурудзи (результатів дослідження).

Тобто результатами дослідження є вихід сировини насіння гібриду кукурудзи.

Відповідно до п. 7.6 власником продукції, вирощеної в результаті проведення досліджень, є замовник, а саме ПрСГП «Пісківське».

Збір вирощеної продукції здійснює замовник, тобто ПрСГП «Пісківське». ВП НУБП України «НАТІ» зобов`язаний сприяти сільськогосподарському підприємству у зборі врожаю вирощеного зерна кукурудзи.

Пунктом 11 додатку № 1 до договору № 97/1 передбачено порядок приймання-передачі виконаних робіт, отриманої продукції та форми звітності. Зокрема, відповідно до п. 11.1 замовник зобов`язується забезпечити своєчасне надання транспорту для своєчасного вивезення продукції від ВП НУБП України «НАТІ» до ПрСГП «Пісківське».

Календарним планом на 2020 рік, який є додатком до № 2 до договору № 97/1 від 04 червня 2020 року, передбачено, що збір кукурудзи відбувається в жовтні 2020 року.

Згідно з умовами договору № 97/1 від 04 червня 2020 року, укладеного між ВП НУБП України «НАТІ» та ПрСГП «Пісківське», не визначено розміру посівної площі, суб`єкта, який здійснює збір врожаю, не встановлено остаточну вартість наданих послуг. Також згідно з додатком № 4 до цього договору відсутні будь-які відомості оплати замовником послуг, пов`язаних з безпосереднім використанням земельної ділянки.

Таким чином, договір № 97/1 від 04 червня 2020 року, укладений між ВП НУБП України «НАТІ» та ПрСГП «Пісківське», є удаваним правочином, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, а саме оренди земельної ділянки, що є порушенням чинного законодавства та спричиняє матеріальну шкоду.

Крім цього, встановлено, що відповідно до загальнодоступної інформації з мережі Інтернету середньостатистична урожайність кукурудзи станом на 2020 рік з 1 га становить 86,2 ц; вартість однієї тони зерна кукурудзи 6 650,00 грн, що свідчить про заниження ціни договору, за яким його орієнтовна вартість 240 000,00 грн.

Під час досудового розслідування допитано юрисконсульта ВП НУБП України «НАТІ» - ОСОБА_4 , який від надання показів відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

19 жовтня 2020 року проведено огляд місця події, під час якого встановлено, що на території земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0015, між селами Курилівка, Талалаївка та Паливода на території земельної ділянки площею 179,0651 га зростає врожай сільськогосподарської культури кукурудзи врожаю 2020 року; врожай займає єдиним масивом земельну ділянку площею 179,0651 га.

Під час досудового розслідування вищевказані земельна ділянка, зерно кукурудзи та посів (врожай) кукурудзи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ініційований у клопотанні захід забезпечення кримінального провадження обумовлений, на думку слідчого, необхідністю тимчасового позбавлення права відчуження та розпорядження вказаного майна з метою забезпечення речових доказів.

З огляду на те, що майно, арешт про яке ставиться питання, не було тимчасово вилученим, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий просив клопотання розглядати без повідомлення власника майна, так як відведені законодавством два дні для розгляду клопотання про арешт майна є достатнім строком для здійснення збору та відчуження врожаю кукурудзи, що зробить відповідний захід забезпечення кримінального провадження не актуальним.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити та приєднати до матеріалів клопотання копію постанови від 20 жовтня 2020 року про визнання земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0015, речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий уточнив, що на цей час посів (урожай) кукурудзи знаходиться на земельній ділянці, ще не зібраний, а тому просив накласти арешт на вказану земельну ділянку та посів (урожай) кукурудзи, який знаходиться на цій земельній ділянці, з покладенням на групу слідчих у цьому кримінальному провадженні виконання ухвали про арешт майна та наданням дозволу на вчинення дій зі збору посіву (врожаю) кукурудзи з подальшим його зберіганням. При цьому слідчий зауважив, що на вчинення дій зі збирання посіву (врожаю) слідча група має повноваження на підставі відповідних інструкцій.

Інші заяви, клопотання учасників судового розгляду відсутні.

На підставі клопотання слідчого, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України, суд визнав за можливе розглядати клопотання про арешт майна без повідомлення власника (володільця) майна.

Перевіривши доводи клопотання та додані до нього матеріали, встановлено таке.

З витягу з кримінального провадження від 07 жовтня 2020 року за № 0000974 убачається, що 06 жовтня 2020 року о 17-52 год. до чергової частини Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення з приводу того, що невідомі особи в період 2020 року самовільно захопили землі сільськогосподарського призначення та незаконно зібрали урожай, що належить ВП НУБП України «НАТІ».

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19 жовтня 2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером :11:001:0015 загальною площею 1052,01 га засіяна сільськогосподарською культурою кукурудзою.

Постановами слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 від 20 жовтня 2020 року вказані земельна ділянка, зерно кукурудзи та посів (урожай) кукурудзи визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Арештом майна, за змістом ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України с лідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У ст. 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ст. 1 КПК України вказано, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (постанови ЄСПЛ від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п. 42 рішення від 22 вересня 1994 року у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France); п. 49 62 рішення від 10 травня 2007 року у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

З урахуванням вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на вказане, вважаю за можливе клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково, а саме в частині вказаної земельної ділянки, яку правомірно віднесено до речових доказів, оскільки вона відповідає критеріям ст. 98 КПК України, так як може мати на собі сліди злочину, які будуть використані як доказ у кримінальному провадженні.

Стосовно накладення арешту на посів (урожай) кукурудзи з наданням дозволу групі слідчих у цьому кримінальному провадженні на вчинення дій зі збирання посіву (врожаю) кукурудзи з подальшим його зберіганням, вважаю клопотання в цій частині необґрунтованим та безпідставним.

Зі змісту клопотання не вбачається та слідчий у судовому засіданні не конкретизував точної кількості, маси та ідентифікуючих ознак майна у виді незібраного посіву (врожаю) кукурудзи, на яке слід накласти арешт, що не відповідає критеріям визначення майна, встановленим ст. 98 КПК України.

Більше того, накладення арешту на незібраний посів (урожай) кукурудзи матиме наслідком заборону вчинення з таким майном визначених ст. 170 КПК України дій у виді користування, розпорядження (вчинення інших дій, пов`язаних із його вилученням із земельної ділянки), що в свою чергу може призвести до псування та знищення, що не забезпечить його збереження для кримінального провадження, у зв`язку з чим не буде досягнуто встановленої ст. 170 КПК України мети накладення арешту на майно.

Виходячи з принципу диспозитивності, як загальної засади кримінального провадження, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

У зв`язку з цим не підлягає задоволенню вимога клопотання про накладення арешту на посів (урожай) кукурудзи з наданням дозволу групі слідчих у вказаному кримінальному провадженні на вчинення дій зі збирання посіву (врожаю) кукурудзи з подальшим зберіганням, оскільки вказані вимоги не ґрунтуються на жодних правових нормах, адже йдеться про фактичне перетворення майна з одного стану (незібраний урожай проростаючих сільськогосподарських культур) в інший стан (зібраний урожай кукурудзи), у той час як правова природа арешту майна і полягає в його збереженні від перетворення.

Крім того, за положеннями ст. 170 173 КПК України арешт майна полягає в накладенні відповідних заборон на майно в тому його стані, в якому воно існує на час вирішення питання про арешт. Вирішення ж вимог про надання групі слідчих дозволу на вчинення дій зі збирання посіву (врожаю), тобто фактичне вилучення майна незібраного посіву кукурудзи, перетворення майна з одного стану в інший, його транспортування та подальше зберігання, до повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна не віднесено, що у свою чергу, вказує на відсутність у слідчого судді будь-яких достатніх підстав вирішувати зазначені вимоги та необхідність відмови у їх задоволенні.

З огляду на вказане клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 170 - 173, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме земельну ділянку, кадастровий номер :11:001:0015, державної власності, що перебуває в постійному користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України, шляхом заборони будь-кому розпоряджатися будь-яким чином до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту, крім слідчого та прокурора для забезпечення збереження вказаного речового доказу.
У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.
Виконання ухвали покласти на групу слідчих у кримінальному провадженні № 0000974.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повну ухвалу складено і підписано 23 жовтня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1