КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» матеріали справи за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 3 вересня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
представника БВК № 85 ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 3 вересня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року, та засудженого ОСОБА_5 умовно-достроко звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року, з не відбутою частиною покарання у виді позбавлення волі строком на 7 місяців 25 днів.
Суд дійшов такого висновку з огляду на те, що ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання і довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої, інстанції прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що з матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Бучанська ВК (№ 85)» з 22 січня 2016 року. За період відбування покарання засуджений має 7 заохочень за ставлення до праці.
Поряд з цим, під час відбування покарання до нього 10 разів застосовувались заходи дисциплінарного впливу у вигляді накладення стягнень за такі грубі порушення режиму відбування покарання, як перешкоджання адміністрації установи у проведенні особистого обшуку, вживання спиртних напоїв та інші.
Згідно з відомостями по заробітній платі протягом всього періоду відбування покарання засуджений залучався до оплачуваної суспільно-корисної праці епізодично, а саме: у квітні 2016, протягом 4 місяців 2017 року та упродовж 2019 року.
Також засуджений ОСОБА_5 раніше 5 разів засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, у тому числі й тяжких. Крім того, засуджений ОСОБА_5 вироком від 9 березня 2010 звільнявся з іспитовим строком в 1 рік, водночас, під час іспитового строку вчинив новий умисний злочин. 31 березня 2014 року звільнявся умовно-достроково, однак не виправдав надану йому судом довіру та вчинив новий умисний злочин проти власності в період умовно - дострокового звільнення.
На даний час, як зазначає апелянт, засуджений відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. З ст. 185 КК України.
Під час судового розгляду засуджений повідомив, що у нього немає ніякої робочої спеціальності. Однак, до Бучанського навчального центру, який діє при ДУ «Бучанська ВК (№ 85)» та здійснює навчання засуджених за спеціальностями електрозварник ручного зварювання, електромонтажник з освітлення та освітлювальних мереж, токар, останній не звертався.
Прокурор переконаний, що оскільки засуджений вчиняв умисні злочини проти власності, офіційно не працював до засудження, не має ніякої робітничої спеціальності та не здобув її у Бучанському навчальному центрі під час відбування покарання в ДУ «Бучанська ВК (№ 85) за наявності можливості для цього, існують обґрунтовані ризики, що засуджений може продовжити свою злочинну діяльність.
При цьому, як звертає увагу прокурор, вказані обставини свідчать не лише про злочинну спрямованість засудженого та не бажання стати на шлях виправлення, а й про його поведінку як пристосуванця до вимог режиму з метою подальшого його умовно-дострокового звільнення.
З урахуванням викладеного прокурор вважає, що нестійка правослухняна поведінка засудженого під час відбування покарання, тяжкість та вид вчиненого засудженим

злочину, за який він на даний час відбуває покарання, періодичне вчинення ним

умисних злочинів у період непогашеної судимості, будучи при цьому умовно-

достроково звільненим, у своїй сукупності не свідчать про доведеність засудженим

свого виправлення та можливість його умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, представника виправної колонії та засудженого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді подання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Так згідно з матеріалами судового провадження засуджений ОСОБА_5 раніше судимий: - 9 березня 2010 року вироком Куликовського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 20 грудня 2010 року вироком Деснянського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, 70, 71 КК України до 4 року 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 31 березня 2014 року умовно-достроково на 6 місяців 10 днів;
- 30 липня 2015 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні в ніч з 6 на 7 березня 2015 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та в ніч з 11 на 12 березня 2015 року кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 21 вересня 2015 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні 9 травня 2015 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та 21 липня 2015 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначене покарання за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
- 29 жовтня 2015 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі.
Початок строку: 28 липня 2015 року. Кінець строку: 28 квітня 2021 року.
Згідно з характеристикою на засудженого ОСОБА_5 з 5 серпня 2015 року по 26 грудня 2015 року засуджений тримався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 26 грудня 2015 року по 22 січня 2016 року засуджений тримався в ДУ «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 22 червня 2016 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)».
За період відбування покарання засуджений характеризується наступним чином: режим відбування покарання порушує за, що 10 (разів) притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку.
Працевлаштований у виробничій зоні, а саме на TOB «ГОФРОПЛАСТ». За

сумлінну поведінку та ставлення до праці, має 7 (сім) заохочень начальника установи.
На заходи виховного, організаційного, психологічного та профілактичного характеру, які спрямовані на повернення до самостійного, загальноприйнятого суспільно-нормального життя, що проводяться на відділенні СПС реагує, робить для себе належні висновки.
Участь у благоустрої відділення приймає на добровільних засадах.
Участь у програмах диференційно-виховного впливу не приймає.
У відношенні до представників адміністрації установи поводить себе в ввічливо, вимоги виконує.
В колективі серед засуджених уживається, неконфліктний, підтримує стосунки з засудженими позитивної спрямованості.
Санітарний стан спального місця та приліжкову тумбочку намагається утримувати в належному стані, зовнішній вигляд охайний.
Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом листування.
На профілактичному обліку в установі не перебуває.
За характером спокійний, відкритий.
Вину в скоєному злочині визнав (ас. 16).

Відповідно до змісту ухвали, яка наразі оскаржується, районним судом при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання умовно-достроково враховано, що ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання, і довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому судом не прийнято до уваги заперечення прокурора про те, що засуджений не довів виправлення своєю поведінкою і працею, оскільки засуджений був працевлаштований, має заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Стягнення, які він мав, зняті та погашенні у встановленому законом порядку, а заохочення були йому наданні пізніше, що вказує на те, що він довів своє виправлення.

Проте, на переконання колегії суддів, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_5 , маючи не зняті і непогашені у встановленому законом порядку корисливі злочини, в т.ч. які відносяться до категорії тяжких, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким; те, що раніше ОСОБА_5 звільнявся умовно-достроково, однак, належних висновків для себе не зробив і вчинив нові тяжкі корисливі злочини.

Суд першої інстанції послався на те, що засуджений має 7 заохочень, за сумлінну поведінку та ставлення до праці. На заходи виховного, організаційного, психологічного та профілактичного характеру реагує, робить належні висновки для себе. Режим відбування покарання порушував, за що має 10 дисциплінарних стягнень, які зняті та погашені у встановлений законом порядок.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що дисциплінарні стягнення на засудженого були накладені протягом 2017-2018 років, в т.ч. за вживання спиртного, вилучення рідини із запахом бродіння, антисанітарний стан спільного місця, перешкоджання проведення обшуку, вилучення мобільного телефону тощо, а заохочення до засудженого застосовувались одне у 2017 році, а інші, починаючи з травня 2019 року до липня 2020 року, що свідчить про те, що протягом часу відбуття покарання засуджений характеризується позитивно тільки за останній рік.

Окрім того, матеріали справи містять суперечності з приводу працевлаштування засудженого, оскільки, з огляду на матеріали справи, до засудженого ОСОБА_5 у 2019 та 2020 роках застосовані заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці (ас. 17), однак, згідно з довідкою, підписаною головним бухгалтером ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85) ОСОБА_9 , заробітна плата в державній установі «Бучанська виправна колонія (№ 85)» ОСОБА_5 протягом 2019-2020 роках не нараховувалась та не виплачувалась (ас. 22).
При цьому матеріали справи містять довідку про доходи ОСОБА_5 за 2019 -2020 роки у ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 85)», підписаною головним бухгалтером ДП ОСОБА_10 , яка суперечить попередній довідці. Зазначені суперечності представник виправної колонії у судовому засіданні пояснити не зміг, як і матеріали справи не містять будь-яких даних на усунення вказаних суперечностей.

На переконання колегії суддів, поза увагою суду залишись й та обставина, що засуджений підлягав переведенню до дільниці соціальної реабілітації з 28 червня 2017 року, проте, відповідно до протоколу № 25 від 3 липня 2017 року комісією установи відмовлено.
Також комісією установи відмовлено у застосуванні до засудженого ст. 82 КК України (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким), (протокол № 22 від 13 червня 2018 року).
30 травня 2019 року, тобто, за рік до звернення засудженого з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, комісією установи також відмовлено в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання (ас. 16 зв.).

Таким чином беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо передчасності умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання і доходить висновку про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання ОСОБА_5 за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 3 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_5 умовно-достроко звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року, з не відбутою частиною покарання у виді позбавлення волі строком на 7 місяців 25 днів, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-строкове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3