ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/45/21 Справа № 206/5437/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року, якою було повернуто скаргу потерпілого ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановленні слідчим суддею обставини.
Вказаною ухвалою повернуто скаргу потерпілого ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України.
Суд першої інстанції обґрунтовуючи своє рішення зазначив, що з матеріалів долучених до скарги, а також безпосередньо із самої скарги, вказівки необхідно було виконати та доповісти про результати не пізніше 18.03.2020, 17.04.2020 та 20.08.2020 року. Тому строк бездіяльності, як зазначено в постанові, необхідно обчислювати саме з 19.03.2020, 18.04.2020 та 21.08.2020 відповідно, тобто з дня, що настає після останнього дня, який відведено для вчинення слідчим відповідної дії.
Судом зазначено, що скарга була подана до суду 04.12.2020, тобто з порушенням відповідного строку на оскарження, оскільки останній день для подання скарги на бездіяльність слідчого щодо виконання останніх вказівок від 23.07.2020 сплинув ще 31.08.2020.
Також суд першої інстанції, послався на відсутність заяви про поновлення пропущеного строку, та прийшов до висновку, що при зверненні до суду із даною скаргою, потерпілим було пропущено передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України строк на оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, в зв`язку із чим, скарга підлягає поверненню.
Вимоги апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які її подали.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та скаргу ОСОБА_7 повернути в суд першої інстанції для здійснення судового розгляду.
Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, остільки бездіяльність слідчого, на його думку, носить триваючий характер та не закінчилась 31.08.2020 року, як зазначено в ухвалі, а триває і по цей день.
На його думку, слідчий суддя не взяв до уваги, що закінчення строку на виконання вказівок та клопотань не позбавляє слідчого обов`язку виконувати всі вказівки після закінчення встановленого строку.
Позиція учасників апеляційного процесу.
В апеляційному суді адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження на виробництві, підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити. При цьому зазначили, що слідчі дії не проводяться, втрачені процесуальні документи з цього приводу за їх заявою проводиться перевірка ДБР.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення адвоката та потерпілого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований КПК України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено статтею 303 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, закріплена можливість оскарження до слідчого судді на стадії досудового провадження бездіяльності органів слідства, яка полягає: у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі «ЄРДР») після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України; у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий чи прокурор зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.
В ст. 11 КК України міститься посилання на «бездіяльність» як на форму вчинення злочину, яке у науково-практичних коментарях до КК України тлумачиться як: «бездіяльність є пасивною поведінкою, в якій так саме виражена зовні воля особи і яка спрямована на спричинення негативних наслідків; крім того, обов`язковою ознакою бездіяльності є наявність спеціального обов`язку і реальної можливості запобігти відповідним наслідкам». «бездіяльність це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), яку вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах». Таке тлумачення бездіяльності міститься і у Постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 р., де суд зазначив, що: «бездіяльність це тривала пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити». Таким чином, «бездіяльність» має невизначено тривалий характер, тобто вона може здійснюватись як завгодно довго з моменту невчинення певної дії, обов`язок по вчиненню якої був у суб`єкта. Відповідно, злочини, які вчиняються у формі бездіяльності, є триваючими злочинами. При цьому до злочинної бездіяльності, за яку передбачена відповідальність відповідно до КК України, застосовуються строки давності, визначені статтею 49 КК України як до триваючих злочинів, які починають відраховуватись з часу припинення бездіяльності за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання обов`язку, виконання обов`язку під загрозою покарання). Тобто щодо початку обчислення строків давності для притягнення до відповідальності за триваючий злочин, в тому числі вчинений у формі бездіяльності, суди займають однакову позицію про те, що вказані строки повинні починати обчислюватись з дати його припинення.
Як вбачаються з матеріалів справи, не було виконано вказівки прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 02.03.2020, згідно яких про хід досудового розслідування та про результати проведення - виконання розпоряджень необхідно доповісти не пізніше 18.03.2020. Вказівки заступника начальника начальника ОМВ СУ ГУНП ОСОБА_9 від 23.03.2020 року з терміном виконання 17.04.2020 та її повторні вказівки від 23.07.2020 року про вжиті заходи необхідно поінформувати СУ ГУНП до 20.08.2020 року,- також не виконані. Отже слідчий фактично не виконав жодних вказівок керівництва.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя не вірно визначив обчислення строку бездіяльності саме з 19.03.2020 року, 18.04.2020 року та 21.08.2020 року відповідно, на підставі кінцевої дати виконання слідчим вказівок, які взагалі не виконано.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів зазначає, що висновок слідчого судді, щодо пропуску строку потерпілим ОСОБА_7 на оскарження бездіяльності слідчого є невірним, остільки положення ч. 1 ст. 304 КПК України стосуються виключно оскарження дії чи рішення органів слідства, оскільки термін «момент» за визначенням характерний лише для дії чи рішення. Бездіяльність не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер. Власне, у зв`язку з цим право на оскарження бездіяльності повинно зберігатися протягом усього періоду не вчинення дії чи не прийняття рішення. Доки триває бездіяльність, доти й особа, яка вважає, що її права порушено, повинна мати можливість оскаржити таку бездіяльність в судовому порядку. Таким чином, 10- ти денний строк скаржником не був пропущений, на що обґрунтовано послався апелянт.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у справі «Мельник проти України»16 ЄСПЛ зазначає, що норми, які регламентують строки звернення до суду, повинні відповідати принципу юридичної визначеності. Цей принцип обумовлює необхідність перевірки судами доцільності формулювання процесуальних вимог щодо строку звернення до суду: «23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.»
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалу слідчого судді про повернення скарги слід скасувати, а матеріали направити для розгляду в суд 1 інстанції, оскільки скаргу не розглянуто, чим порушено право особи на доступ до правосуддя.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року, якою було повернуто скаргу потерпілого ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України скасувати і призначити новий розгляд в суді І інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4