Справа № 505/1840/20
Провадження № 1-кп/947/1109/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року колегія суддів Київського районного суду міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001097 від 22.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.187, ч.3 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні колегії суддів Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001097 від 22.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.187, ч.3 ст.187 КК України.
Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого та тяжкому кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити речові докази, обґрунтування ризиків викладені в письмовому клопотанні. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки він обвинувачується у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити речові докази, обґрунтування ризиків викладені в письмовому клопотанні. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 надав до суду письмове клопотання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтування викладені в письмовому клопотанні. Захисник в своєму клопотанні посилається на те, що в клопотанні прокурор не наведено жодного конкретного факту про будь який тиск зі сторони обвинуваченого на свідків чи потерпілих, не надано переконливих доказів, і того, що обвинувачений буде ховатися від суду, та те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належних процесуальних обов`язків та перешкоджати кримінальному провадженню. Також усі зібрані по справі речові докази та документи зберігаються у сторони обвинувачення, тому посилання прокурора на можливість обвинуваченим ОСОБА_9 їх знищення безпідставні. Обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце мешкання, позитивно характеризується, має на своєму утриманні дружина та малолітнього сина,2014 року народження, та на його утриманні також перебуває його мати, ОСОБА_10 яка хворіє на онкозахворювання. Крім того, захисник зауважив, що обвинувачений ОСОБА_9 вже тривалий час перебуває під вартою, але відповідно до практики ЄСПЛ, що продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції, рішення суду належить обґрунтовувати іншими підставами, які мають бути чітко вказані, але прокурором суду не надано обґрунтувань наявності ризиків на які він посилається. Також, ЄСПЛ сформовано правову позицію, відповідно до якої доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування, та попереднє ув`язнення не може бути формою очікування вироку.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 надав до суду письмове клопотання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтування викладені в письмовому клопотанні. Захисник в своєму клопотанні посилається на те, що на теперішній час ризики встановлені при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу відпали, або суттєво зменшилися, та стороною обвинувачення не доведені належними та допустимими доказами. При цьому в клопотанні прокурор не наведено жодного конкретного факту про будь який тиск зі сторони обвинуваченого на свідків чи потерпілих, що обвинувачений має намір переховуватися від суду, не надано переконливих доказів, і того, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належних процесуальних обов`язків та перешкоджати кримінальному провадженню. Так, досудове розслідування у кримінальному проваджені закінчено, усі зібрані по справі речові докази та документи зберігаються у сторони обвинувачення, тому посилання прокурора на можливість обвинуваченим ОСОБА_8 їх знищення безпідставні. Крім того, захисник зауважив, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання відповідно до договору оренди, цивільну дружину, на його утриманні знаходяться батьки похилого віку, (мати інвалід 3-ої групи), позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та ОСОБА_8 має низку тяжких захворювань неврологічного характеру та потребує періодичного лікування у спеціалізованих медичних закладах. У зв`язку з тим, що він тривалий час утримується під вартою, то не отримує належного лікування, що веде до погіршення стану його здоров`я, тому захисник просив змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, який на думку захисника буде відповідати правовій позиції ЄСПЛ.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтримали клопотання своїх захисників та просили їх задовольнити.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання захисників з додатками, врахувавши обставини, зазначені в ст.178 КПК України, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Порядок розгляду питання про продовження строку тримання особи під вартою передбачений ст. 199 КПК України, а питання, які суд повинен вирішити при розгляді клопотання щодо продовження строку тримання особи під вартою визначені змістом Глави 18 Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК України).
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави судді вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.199 КПК України повинні враховуватися дані, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст.177КПК України.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причинили тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики,які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно,кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків,що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.
У справі «Гавула проти України» (2013р.) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».
Європейським судом з Прав Людини сформовано правову позицію, відповідно до якої доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення "Єлоев проти України", "Фельдман проти України").
Так, з рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії" від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Томазі проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Фокс Кембл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабита проти Італії», «Бойченко проти Молдови» згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, потерпілого, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинувачених не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку і на теперішній час відносно обвинувачених повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше утримання їх під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого їм обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченими покарання за злочин, у вчиненні якого вони ще не визнані винними, ст.62 Конституції України.
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 та ОСОБА_8 недостатньо для вирішення питання на користь подальшого їх тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Тому суд, застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.
В судовому засіданні, прокурором не викладено жодних обставин, щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не вказано наявність доказів того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, не розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України).
Таким чином, колегія суддів вважає, що необхідності обмеження права обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на свободу шляхом їх утримання під вартою, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.
Разом з цим, враховуючи той факт, що судовий розгляд даного кримінального провадження в суді ще не закінчений, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на стадії судового розгляду, запобігання ризику переховування від суду та надання можливості повному та всебічному розгляду справи в розумні строки, колегія суддів вважає за необхідне застосувати відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки подальше тримання під вартою обвинувачених, яке вже є достатньо тривалим, з урахуванням встановлених судом обставин, є неприпустимим.
Стороною захисту надані документи, які свідчать про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 забезпечені постійним місцем проживання, наявна родина, на утриманні є малолітні діти та батьки похилого віку, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8
Враховуючи дані про особу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування обвинувачених, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, є запобіжний захід у виді домашнього арешту. Такий запобіжний захід, на думку суду, зможе забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.
Крім того, колегія суддів вважає, що належну оцінку доказам по справі на які посилаються захисники в своїх клопотаннях, суд надасть під час постановлення вироку у даній справі в нарадчій кімнаті.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 194, 176-178, 197, 201, 331, 350, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950 р., колегія суддів
УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовити з підстав викладених у мотивувальній частині ухвали.
Клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , задовольнити на підставах викладених у мотивувальній частині ухвали.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, а саме: 22:00 години до 06:00 години ранку наступної доби, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, свідками, потерпілими, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, а саме з 22: 00 до 06: 00 години ранку наступної доби, за адресою: АДРЕСА_2 , та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, свідками, потерпілими здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 встановити до 17 листопада 2020 року, включно.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.202 КПК України обвинувачені ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 підлягають негайному звільненню з під варти, та зобов`язуються невідкладно прибути до місця свого проживання.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинувачених покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч.4 ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинувачених на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на домашній арешт, передати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2