ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1596/20 Справа № 206/2790/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000472 від 10 червня 2016 року від 08 червня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що нею вчинено цей злочин.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне виготовлення та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, в вечірній час доби 08 серпня 2016 року за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 у кухні загального користування вказаного будинку незаконно з особливо небезпечного наркотичного засобу «опій екстракційний», масу якого в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалося, а також з прекурсору «ангідриду оцтової кислоти», масу якого в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалося, виготовила рідину коричневого кольору масою не менше 5,5688 г, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, «опій ацетильований», масою не менше 0,0434 г в перерахунку на суху речовину, яку почала незаконно зберігати з метою збуту у медичному шприці об`ємом 2,5 мл, медичному шприці об`ємом 2 мл, а також медичному шприці, об`єм якого в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалося, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 до 09 серпня 2016 року.
09 серпня 2016 року, приблизно о 16 годині 38 хвилині ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, помістила у долоню правої руки медичний шприц, об`єм якого в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалося, в якому знаходилася раніше виготовлена ОСОБА_7 рідина коричневого кольору, масою 2,0024 г., що містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, «опій ацетильований», маса якого складає 0,0156 г. в перерахунку на суху речовину. Після чого о 16 годині 39 хвилин ОСОБА_7 вийшла зі своєї квартири і опинилась в приміщенні першого поверху під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де зустрілася з особою під вигаданими анкетними даними ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого ОСОБА_9 , діючи в рамках негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, передала імітаційні засоби у вигляді грошових коштів у розмірі 200 гривень двома купюрами по 100 гривень ОСОБА_7 . Далі ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_9 медичний шприц об`ємом 2 мл, який знаходився у заводський упаковці та порушила його пакування. Після чого ОСОБА_7 взяла вищезазначений медичний шприц у ліву руку, та, тримаючи правою рукою медичний шприц, об`єм якого в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалося, в якому знаходилася рідина коричневого кольору масою 2,0024 г, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», обіг якого заборонено, маса якого складає 0,0156 г, перелила його вміст до медичного шприца об`ємом 2 мл, наданого ОСОБА_9 , після чого передала його останній.
В подальшому придбану у ОСОБА_7 рідину коричневого кольору масою 2,0024 г, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», обіг якого заборонено, маса якого складає 0,0156 г, в перерахунку на суху речовину, яка знаходилася у медичному шприці об`ємом 2 мл, ОСОБА_9 в цей же день, тобто 09 серпня 2016 року, в період часу з 16 години 42 хвилин до 16 години 58 хвилин добровільно видала працівникам поліції.
В цей же день, тобто 09 серпня 2017 року в період часу з 17 години 15 хвилини по 19 годину 17 хвилин в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено і вилучено медичний шприц об`ємом 2,0 мл., з рідиною коричневого кольору, масою 1,6728 г, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», обіг якого заборонено, маса якого складає 0,013 г, в перерахунку на суху речовину, який знаходився у боковій кишені жіночого халату зеленого кольору, що висів на столі ліворуч від вхідної двері, а також медичний шприц об`ємом 2,5 мл з рідиною коричневого кольору масою 1,8936 г, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», обіг якого заборонено, маса якого складає 0,0148 г в перерахунку на суху речовину, який знаходився у жіночій косметичці, яка знаходилася на полиці трюмо, розташованому у правому дальньому куті спальної кімнати, які ОСОБА_7 незаконно виготовила та зберігала з метою збуту.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити свій, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією всього належного їй майна.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.
Так, прокурор зазначає, що суд безпідставно визнав недопустимим доказом протокол обшуку. Прокурор зауважує, що під час проведення цієї слідчої дії було дотримано вимоги кримінального процесуального закону, зокрема оголошено відповідну ухвалу слідчого судді, роз`яснено її зміст ОСОБА_7 , проведено обшук та складено за участю понятих протокол, без будь-яких зауважень його учасників. Прокурор вважає, що суд не навів у вироку мотивів з яких він визнав протокол обшуку таким, що отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, враховуючи те, що що на момент проведення слідчої дії існувала ухвала слідчого судді.
Поряд із цим, прокурор не погоджується також й з висновками суду про про те, що усі негласні слідчі дії проведено з порушенням вимог КПК України, оскільки вони здійснені в межах постанови слідчого, тоді як строки складання протоколу за результатами проведення цих слідчих дій не визначені законом.
Необґрунтованим, на думку прокурора, є також й твердження суду про відсутність заяви ОСОБА_9 про надання нею добровільної згоди на проведення оперативної закупки. Прокурор вказує на те, що у вироку суд зазначає, що остання під час допиту повідомила про надання такої згоди. Поряд із цим, суд не навів мотивів чому показання цього свідка та слідчий експеримент, проведений за участю ОСОБА_7 є недостатніми для доведення її вини. При цьому, судом не надано оцінки протоколу огляду від 09 серпня 2016 року, протоколу огляду речей та документів від 09 серпня 2016 року, а також висновку судової експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 1/8.11/2147 від 31 серпня 2016 року.
Також, прокурор вважає необґрунтованою позицію суду щодо необхідності надання суду документа, що підтверджує повноваження слідчого під час досудового розслідування, оскільки це суперечить вимогам ст. 349 КПК України, якими визначено необхідність надання лише доказів, в той час як цей документ не є ним в розумінні вимог ст. 84 КПК України, а під час судового розгляду у суду не виникало жодних сумнівів щодо повноважень слідчого. До того ж, матеріали провадження містять постанову про створення слідчої групи, до якої зокрема включено слідчого ОСОБА_10 .
Окрім цього, прокурор наводить докази, які вважає достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 , та яким суд першої інстанції належної оцінки не надав, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про недоведення вчинення злочину останньою.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченої та її захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Судова колегія вважає, що судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 , зокрема, через недопустимість доказів, які були надані на дослідження суду під час судового розгляду.
Так, у вироку суд вказав на недопустимість протоколу обшуку квартири від 09 серпня 2016 року з огляду на відсутність безперервного запису слідчої дії, а також у зв`язку з тим, що понятим не було роз`яснення їх права.
Водночас, суд визнав недопустимим й висновок експерта № 1/8.6/2153 від 23 серпня 2016 року, як такий, що складено на підставі протоколу обшуку.
Надаючи оцінку наведеним твердженням суду, колегія суддів виходить з того, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Тобто не будь-які порушення, хоча б вони й були допущені, автоматично не тягнуть за собою визнання доказу недопустимим.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд не навів мотивів з яких проведену слідчу дію слід вважати такою, що істотно порушила права та свободи людини.
Колегія суддів звертає увагу на те, що наведені у вироку обставини відсутності безперервного запису слідчої дії та відомостей про роз`яснення понятим їх прав, слугувати підставою для визнання доказу недопустимим можуть лише тоді, коли у суду виникають сумніви стосовно відомостей, отриманих за результатами проведення процесуальної дії або взагалі існування підстав для її проведення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд в обґрунтування свої висновків не наводить жодних інших доводів окрім цих, що робить формальними зазначені ним підстави для визнання доказів недопустимими. До того ж, на відеозапису обшуку зафіксовано підстави для переривання запису, зокрема для складання протоколу. За таких обставин, зазначених у вироку суду, вважати їх такими, що спростовують відомості, здобуті під час проведення слідчої дії, неможливо.
Не є аргументованими й посилання суду на відсутність повноважень на проведення слідчих дій у слідчого ОСОБА_10 , оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про будь-які сумніви з цього приводу під час судового розгляду. Судом не наведено жодних даний й на підтвердження перевірки ним цих обставин, якщо виникла така необхідність. Хоча здійснити таку перевірку представлялось можливим, суд у вироку допустив припущення щодо відсутності відповідних повноважень у слідчого та дійшов передчасного висновку про порушення права на захист ОСОБА_7 .
Між тим, як видно з матеріалів провадження, прокурором було надано суду матеріали провадження в обсязі, необхідному для прийняття судом відповідного рішення, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Поряд із цим, посилаючись на недопустимість протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД), суд навів мотиви, що не узгоджуються з матеріалами провадження.
Так, у вироку суд вказав на порушення положень ст. 106 КПК України, зокрема в частині строків складання протоколів НСРД, а саме складання їх 15 серпня 2016 року, в той час як термін проведення слідчих дії складає з 12 липня 2016 року по 12 серпня 2016 року.
За цих умов, суд поставив під сумнів обставину направлення 10 серпня 2016 року вилучених під час обшуку речей та констатував відсутність підстав для проведення слідчих дій за участю ОСОБА_7 .
Між тим, суд залишив поза увагою те, що обшук, під час якого у ОСОБА_7 вилучено наркотичні засоби та грошові кошти було проведено 09 серпня 2016 року (а.п.186-182 т.1), що узгоджується з направленням вилучених під час нього речей на експертизу 10 серпня 2016 року.
Водночас, суд не врахував, що протокол огляду речей, вилучених у ОСОБА_9 , які були направлені для експертного дослідження, складено теж 09 серпня 2016 року в день його проведення (а.п.162-163 т.1), що також відповідає фактичним обставинам провадження.
Наведені обставини виключають будь-які сумніви у тому, що імітаційні засоби грошових коштів та наркотичні речовини були вилучені у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 саме 09 серпня 2016 року, що зафіксовано наведеними процесуальними документами.
Що стосується строків оформлення протоколів за результатами проведення НСРД, то суд не навів докладених мотивів яким чином ці порушення ставлять під сумнів законність їх проведення в цілому та тягнуть їх недопустимість.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що НСРД були проведені в межах строку, визначеного постановою Прокуратури Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року, про що свідчить заява ОСОБА_9 , протокол огляду імітаційних засобів, протокол огляду речей, вилучених у ОСОБА_9 , протокол обшуку та освідування ОСОБА_7 , датовані 09 серпня 2016 року.
За цих умов, визнати обґрунтованими доводи суду про недопустимість протоколів НСРД (контролю за вчиненням злочину) з підстав порушення строків їх складання та неможливості у зв`язку з цим встановлення дійсного часу їх проведення неможливо.
Не є обґрунтованими, на думку апеляційного суду, й твердження суду про порушення вимог ст. 290 КПК України.
Так, на думку суду, в порушення ст. 290 КПК України, стороні захисту не було відкрито ухвалу слідчого судді апеляційного суду від 22 липня 2016 року про надання дозволу на проведення негласних слідчих розшукових дій, а саме втручання в приватне спілкування шляхом аудіо-, відео контролю. З цих підстав судом також визнано недопустимими всі докази, що стосуються оперативної закупки, проведеної у ОСОБА_7 .
На думку колегії суддів, така позиція суду першої інстанції є помилковою з огляду на те, що відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Главами 20, 21 КПК України регламентовано порядок проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій відповідно. Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 246 КПК України, рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором.
Як зазначено в ст.258 КПК України, втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним. Різновидами втручання в приватне спілкування є: 1) аудіо-, відеоконтроль особи. Та таке втручання відповідно до ч.2 цієї статті здійснюється на підставі рішення слідчого судді.
Разом з цим, відповідно до п.2 ч.1 ст. 271 КПК України оперативна закупка є формою контролю за вчиненням злочину та може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин та відповідно до ч.7 цієї статті проводиться за рішенням прокурора.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , прокурором прийнято постанову від 12 липня 2016 року про проведення оперативної закупки у обвинуваченої, що була розсекречена та міститься в матеріалах провадження (а.п.151-155 т.1). В судовому засіданні суду першої інстанції ці обставини під сумнів не ставились, а саме протоколи, отримані за наслідками проведення оперативної закупки та інші докази, пов`язані з даними, отриманими в результаті оперативної закупки, тобто даних, що вони отримані на підставі рішення, прийнятого всупереч передбаченому законом процесуальному порядку не встановлено. При цьому, як вбачається з вироку, суд зазначеним доказам, як кожному доказу окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, як того вимагають положення статті 94 КПК України, оцінки не надав, не привівши у вироку їх зміст та отримані на їх підставі фактичні дані у справі, посилаючись лише на недопустимість доказу ухвали апеляційного суду від 22 липня 2016 року. При цьому не врахував, що на підставі цього рішення органом досудового слідства було зібрано лише окремі докази у справі, а саме проведено негласні слідчі дії у вигляді аудіо-, відео- контролю особи відповідно до статті 258 КПК України, отримано аудіо-, відео- матеріал, що містяться на електронних носіях та визнані речовими доказами у справі та складено протоколи про результати аудіо-, відео- контролю за особою.
Таким чином, зазначені вище фактичні дані, що викладені у вироку, суд належним чином не перевірив, не навів їх у вироку, не надав їм будь-якої оцінки та відповідно аргументовано не вказав з яких підстав він відкидає докази, що надані у справі стороною обвинувачення, допустивши істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом з цим, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Постанова Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к, якою уточнені висновки ВП ВС від 16.01.2019 року, де звертається увагу на те, що процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Процесуальні ж документи, які стали підставою для проведення НСРД, не є документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних оперативними підрозділами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.
Отже, процесуальні документи про дозвіл на проведення НСРД повинні досліджуватися судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД, зокрема й отриманих під час контролю за вчиненням злочину (оперативної закупки).

Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що судом першої інстанції належної оцінки зазначеним вище доказам, наданим стороною обвинувачення, не надано, а прокурором не заявлено клопотань про дослідження доказів судом апеляційної інстанції, що позбавляє можливості надати іншу оцінку та ухвалити своє рішення на стадії апеляційного розгляду, керуючись положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, ретельно перевірити та надати належну оцінку викладеним вище обставинам, зокрема всебічно, повно та об`єктивно дослідити докази у справі та надати їм належну оцінку, як тим, що надані стороною обвинувачення, так і стороною захисту, а також у їх сукупності щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 , належним чином як того вимагає закон, виклавши їх у вироку, а також належним чином перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора.

Керуючись ст.ст.7, 9, 370, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, керуючись КПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Самарського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4