Справа № 216/2401/20
Провадження № 1-кп/216/721/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2020 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0000968 від 29 травня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 21.12.2010 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнився 26.11.2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 17 днів;

- 01.06.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, знятий з обліку 17.09.2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

В останній декаді квітня 2019 року в нічний час доби ОСОБА_3 , знаходячись поряд із господарською будівлею, розташованою між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , маючи намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, застосовуючи заздалегідь заготовлені інструменти, за допомогою яких зірвав навісний замок і відчинив гвинтовий замок, проникнув до належного потерпілому ОСОБА_6 сараю № 240. Перебуваючи в приміщенні цього сараю, переслідуючи єдиний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, вважаючи, що його дії носять таємний характер і залишаються непомітними, діючи повторно та умисно, таємно викрав таке майно: 10 фрагментів труби з нержавіючої сталі, загальною довжиною 30 метрів, діаметром 40 мм, вартістю 6 490 грн 80 коп.; каністру з нержавіючої сталі об`ємом 30 літрів вартістю 500 грн; каністру з нержавіючої сталі об`ємом 10 літрів вартістю 300 грн; бідон з алюмінію об`ємом 40 літрів вартістю 425 грн; два бідони з алюмінію об`ємом по 10 літрів загальною вартістю 300 грн; скляний бутель об`ємом 20 літрів вартістю 250 грн; візок з нержавіючої сталі вартістю 250 грн; пральну машину «Ріга» вартістю 700 грн; миску латунну об`ємом 10 літрів вартістю 500 грн; штучну ялинку висотою 1,5 метра вартістю 350 грн; диски гантельні в кількості 6 штук (2 по 1,5 кг, 2 по 2 кг, 2 по 2,5 кг) вартістю 700 грн. Після цього ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на досягнення бажаного злочинного результату, з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди в розмірі 10 765 грн 80 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, визнав повністю і дав суду такі показання. Навесні 2019 року у вечірній час доби він побачив як його сусід заходив до свого гаража біля будинку АДРЕСА_2 . Через відчинені ворота гаража він побачив, що сусід зберігає в ньому металобрухт. Наступного дня він взяв ломик, за допомогою якого зірвав навісний замок з воріт указаного гаража, та шляхом підбору ключів відкрив гвинтовий замок, потрапивши до його приміщення. Перебуваючи всередині, він зібрав кольоровий металобрухт у мішки, які приблизно за п`ять разів виніс неподалік і приховав. Це були труби, каністри, металева миска тощо. Після цього він зателефонував за об`явою про прийом металобрухту, приїхала машина, викрадений ним металобрухт зважили й забрали, за що він отримав 500 грн, які витратив на власні потреби. Водночас зазначив, що точної дати та часу скоєння інкримінованого йому діяння, а також чіткого переліку викрадених речей він вже не пам`ятає, але в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному та буде намагатись у майбутньому відшкодовувати потерпілому завдану ним шкоду.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілого.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та відсутність у захисника й прокурора заперечень проти цього, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини й мотивів злочину, у вчиненні якого він обвинувачується. У суду не виникло сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, якому декілька разів було роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи й погоджувався з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків також свідчить його письмове клопотання.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено злочин, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження та долученої до них досудової доповіді обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності та відбував покарання у виді позбавлення волі, при цьому останній не усвідомлює наслідки своїх протиправних дій і схильний до скоєння правопорушень, офіційно не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо, під наглядом лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, перебував під наглядом лікаря-нарколога з січня 2013 року до серпня 2016 року з приводу вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками (а.к.п. 69-74).

Водночас у пункті 4 досудової доповіді міститься висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк і не становить великої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Разом з тим суд бере до уваги, що завдана потерпілому ОСОБА_6 шкода обвинуваченим ОСОБА_3 до цього часу не відшкодована взагалі, що не свідчить про наявність щирого каяття останнього, оскільки таке розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину та правдиву розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, глибокі внутрішні переживання й щирий жаль з приводу цього, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління, що може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи, втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності та реальну можливість виправлення цієї особи. Водночас щире каяття насамперед виражається у вчиненні дій, спрямованих на максимально можливе усунення негативних наслідків скоєного діяння, в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, реальному бажанні виправити наслідки вчиненого.

Однак під час розгляду справи судом не встановлено в діях обвинуваченого наведених вище ознак дійсного прояву щирого каяття. Натомість фактичні обставини кримінального провадження та негативна репутація обвинуваченого через обраний ним спосіб життя свідчать про формальність такого каяття, яке фактично висловлене останнім лише з метою призначення йому судом більш м`якого покарання.

За таких обставин суд не визнає висловлене обвинуваченим щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, спосіб його вчинення та мотиви, обстановку вчинення злочину та його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого, перед і пост кримінальну поведінку останнього, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, наявність попередніх судимостей, відсутність роботи, родини та утриманців, не перебування на цей час на обліках, посередню характеристику за місцем мешкання, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, висновок органу пробації, а також думку потерпілого, який у поданій ним до суду заяві просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Водночас суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому покарання має бути адекватним (пропорційним) характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідний захід примусу.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень статей 69, 75 КК України, оскільки під час судового розгляду не встановлено такої сукупності обставин, що пом`якшують покарання, істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства, який після звільнення від відбування попереднього покарання на підставі ст. 75 КК України на шлях виправлення не став і вчинив аналогічний тяжкий злочин, що свідчить про відсутність позитивної перебудови його свідомості та неможливість виправлення й перевиховання без ізоляції від суспільства й реального відбування покарання, у зв`язку з чим саме таке покарання, на переконання суду, буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Речові докази, а саме два металевих диска від гантелей, які було вилучено у ОСОБА_3 та передано до камери зберігання речових доказів Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області згідно із квитанцію № 1078/20 (а.к.п. 59), - повернути власнику ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1