ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/4696/20
Провадження № 1-кп/210/754/20

"22" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження за обвинувальними актами у кримінальних провадженнях, внесених 26 липня 2020 року, 08 серпня 2020 року та 15 вересня 2020 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001020, за №0001041 та за № 0001110 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України-,
ВСТАНОВИВ:
На розгляді в Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувать обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених 26 липня 2020 року, 08 серпня 2020 року та 15 вересня 2020 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001020, за №0001041 та за № 0001110 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 01 січня 2021 року.
Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів відносно ОСОБА_4 .
В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватися від суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Згідно з частиною 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком дії до 01 січня 2021 року.
Справа скерована до судута прийнята судом до провадження.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК України.

Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено обгрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених у частині 1 статті 177 КПК України (пункти 1, 3 , 5).

Згідно ст. 12 КК України, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені нетяжкого та тяжкого злочинів, за вчинення якого, відповідно до ч. 2 ст. 185 КК України, передбачається кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, а за ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк від 3-х до 6-ти років позбавлення волі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує, що прокурорм доведено наявність ризиків, передбачених у п.унктах 1 та 5 частини 1 ст. 177 КПК України, а саме:

переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) , тому як ОСОБА_4 після вчинення даного кримінального правопорушення зник з місця події, намагаючись уникнути від кримінальної відповідальності, що підтверджується рапортом старшого ДОП СП Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_6 від 15.09.2020, а також показами потерпілої ОСОБА_7 ;

вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), тому як ОСОБА_4 не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово засуджений за вчинення аналогічних, корисливих кримінальних правопорушень, 24.04.2020 звільнившись з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів.

Ризики, передбачені пунктами 1 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, на які посилається прокурор, не зменшились з часу обрання запобіжного заходу, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи інший, більш м"який запобіжний захід.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Суд вважає, що доводи захисника та обвинуваченого, не є цілком обґрунтованими, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на більш м"який на теперішній час не вбачається. Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.
Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Суд враховує, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні декількох злочинів впродовж незначного періоду часу, у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Суд також враховує, що в силу пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 20 лютого 2021 року включно.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 291, 333, 370, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, тобто до 20 лютого2021 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи "Криворізька установа виконання покарань № 3", для виконання.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.
Повний текст ухвали складено 23 грудня 2020 року та проголошено 23 грудня 2020 року об 13год.00хв.

Суддя: ОСОБА_1