Справа № 938/191/20
Провадження № 11-сс/4808/229/20
Категорія ст.181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Верховинського районного суду від 14 вересня 2020 року про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 14 вересня 2020 року задовольнено частково клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором та застосовано щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК), запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за місцем його фактичного проживання , за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду протягом періоду з 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. ранку наступного дня.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що він дійшов до переконання про доведеність в судовому засіданні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впивати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, запобіганню встановленим ризикам, є недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, оскільки таке не відповідатиме цілям та меті застосування запобіжних заходів, зокрема не сприятиме виконанню підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, в сукупності, з наявністю підстав для переконання про обґрунтованість його підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК, є об`єктивним висновок про доведеність прокурором підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього заборони залишати своє житло.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала АС, в якій покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки вона порушує законні права та інтереси її підзахисного, а також те, що слідчий суддя, розглядаючи дане клопотання, всебічно не з`ясував усіх обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім цього, апелянт вказує, що зазначена ухвала слідчого судді постановлена незаконним складом суду, поза як на її думку, зі сторони апарату Верховинського районного суду мало місце втручання в АСДС, шляхом внесення спотвореної інформації до підсистеми АСДС про раніше визначеного суддю у справі.

При неможливості судді Чекан брати участь у справі, відповідно до положення про АСДС, керівник апарату своїм розпорядженням мав передати справу для автоматизованого розподілу, а не вносити в підсистему АСДС суддю, який вже не розглядає справу, як раніше визначений.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо її підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім цього, просить дослідити відеозапис події кримінального правопорушення, а також звернутися до ТУ ДСА в Івано-Франківській області з метою проведення перевірки дотримання працівниками апарату Верховинського районного суду Положення про АСДС.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 які підтримали подану АС, просять ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС захисника безпідставною, просить залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни; перевіривши матеріали за клопотанням слідчого, які надійшли з Верховинського районного суду та додані документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону слідчий суддя дотримався в повній мірі.

Покликання захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в АС на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді в частині обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є голослівними, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В силу статей 131-132 КПК, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з положеннями ст.181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу і для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею були в повній мірі дотримані.

Як вбачається з доданих до клопотання слідчим копій з матеріалів кримінального провадження, що згідно витягу з кримінального провадження, 20.04.2020 року, слідчим слідчого відділення Верховинського ВП Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області внесено відомості до ЄРДР за №0000065 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК, зокрема за заявою ОСОБА_10 , який повідомив що 19.04.2020 року приблизно 23 год. 20 хв. в с.Волова, Верховинського району, Івано-Франківської області, двоє невідомих осіб безпричинно з хуліганських мотивів, завдали кілька ударів кулаками рук в різні ділянки тіла, чим спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден.

Дане кримінальне провадження здійснюється органом досудового розслідування - Верховинським ВП Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК у зв`язку з відмовою ОСОБА_8 від підпису про його отримання, вручено підозрюваному ОСОБА_8 20.07.2020р. о 12 год.. 31 хв на ділянці автодороги в. с.Ільці, присілок Грабовець, Верховинського району, Івано-Франківської області в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що також було зафіксовано протоколом про вручення письмового повідомлення про підозру від 20.07.2020 року.

Злочин, передбачений ч.2 ст.296 КК, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 відноситься до категорії нетяжких злочинів, найбільш суворе покарання санкцією за цей злочин передбачено у виді позбавлення волі на строк до 4 років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК, який інкримінується йому органом досудового розслідування, оскільки зібрані органом досудового розслідування матеріали в достатній мірі вказують на наявність фактичних даних про можливу причетність підозрюваного до скоєння цього кримінального правопорушення.

Так, зокрема із протоколів допиту потерпілого, свідків, проведених слідчих експериментів, а також впізнання вбачається, що саме на ОСОБА_8 , як особу причетну до скоєння кримінального правопорушення, вказували інші учасники кримінального провадження.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя також вірно врахував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 зазначеного злочину, дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_8 являється особою молодого віку, за зареєстрованим місцем проживання не проживає внаслідок його знищення пожежею, тимчасово проживає із згоди свого дядька ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , є особою молодого віку, здоровий за станом здоров`я, ніде офіційно не працює, не одружений, дітей не має, не пов`язаний стійкими соціальними зв`язками, на своєму утриманні жодних осіб не має.

Крім цього, з пояснень потерпілого ОСОБА_10 , заслуханого в судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що до моменту події кримінального правопорушення, підозрюваний із ним знайомий не був. Після події підозрюваний неодноразово контактував із ним, приїжджаючи до його місця проживання з іншими особами та неодноразово телефонуючи, намагався переконати його змінити показання, забрати заяву.

За таких обставин слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впивати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, запобіганню встановленим ризикам є недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, оскільки таке не відповідатиме цілям та меті застосування запобіжних заходів, зокрема не сприятиме виконанню підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, в сукупності з наявністю підстав про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК, є об`єктивним висновок про доведеність прокурором підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього заборони залишати своє житло.

В той же час, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , а також інформацію про його особу, зокрема той факт, що він проживає сам, не має сім`ї, потребує забезпечувати себе засобами для існування, слідчий суддя правильно прийшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного домашнього арешту із забороною залишати житло лише у певний час доби. При цьому, запобіганню встановленим ризикам слугуватиме покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею поза всяким розумним сумнівом доведено можливість застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту в певний час доби, з покладенням на нього додаткових обов`язків і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що ухвала слідчого судді Верховинського районного суду від 02 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, має преюдиціальне значення, згідно вимог ст. 90 КПК, є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначено слідчим суддею, виходячи із принципів диспозитивності, законності та безпосередності, приписів ст.94 КПК, слідчий суддя діє за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, для слідчого судді жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Посилання захисника на вимоги ст.90 КПК не можуть братися до уваги, оскільки названі положення закону стосуються преюдиційності рішень національного суду, яке набрало законної сили і яким встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, при вирішенні судом питань про допустимість доказів.

Покликання захисника в АС на те, що її підзахисний тимчасово проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зі згоди власника житлового будинку лише до 20.09.2020, після чого змушений буде покинути це житло, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи із наступного.

Слідчим суддею безспірно встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час не проживає внаслідок непридатності такого житла для проживання через пожежу.

Однак, згідно з представленими довідками Ільцівської сільської ради, ОСОБА_8 фактично проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , фактичним володільцем якого являється ОСОБА_13 .

Заслуханий в судовому засіданні в суді першої інстанції володілець житла ОСОБА_13 суду підтвердив, що дійсно з його згоди ОСОБА_8 рік тому був поселений в будинок, де він фактично проживає по даний час. При цьому пояснив, що ОСОБА_8 є його племінником, надав дозвіл проживати у своєму будинку внаслідок знищення житла за зареєстрованим місцем проживання племінника пожежею. Також вказав, що в будинку більше ніхто не проживає, він особисто забезпечений іншим житлом.

Також, не є переконливим твердження апелянта про позицію володільця житла щодо ненадання згоди на встановлення підозрюваному домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки підозрюваний ОСОБА_8 вправі відповідно до положень ч.5 ст. 194 КПК змінити місце свого проживання, повідомивши про це слідчого, прокурора чи суд.

За таких обставин, враховуючи обґрунтованість клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а також відсутності об`єктивних даних про наявність у підозрюваного іншого житла, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про можливість покладення на підозрюваного заборони залишати житло за встановленим його фактичним місцем проживання.

Доводи викладені в резолютивній частині АС захисника про дослідження під час апеляційного розгляду відеозапису події кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки вказаний відеозапис не був предметом дослідження слідчим суддею першої інстанції, не може бути об`єктом дослідження на даній стадії кримінального провадження. Покликання апелянта на те, що зазначена ухвала слідчого судді постановлена незаконним складом суду, оскільки на її думку, зі сторони апарату Верховинського районного суду мало місце втручання в АСДС, шляхом внесення спотвореної інформації до підсистеми АСДС про раніше визначеного суддю у справі, є непереконливим, оскільки доказів які б свідчили про технічне втручання (зокрема обрання особою, яка проводила повторний автоматизований розподіл справи, конкретно визначеного суддю) або збій (очевидні помилки в налаштуваннях) автоматизованої системи документообігу суду при автоматизованому розподілі вказаної справи, що призвели б до порушення порядку визначення судді, передбаченого ч.3 ст. 35 КПК, захисником до апеляційного суду надано не було та не встановлено під час апеляційного розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

За таких обставин, АС захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Верховинського районного суду від 14 вересня 2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5