Справа № 159/7150/19 Провадження №11-кп/802/371/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 187 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001255 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2020 щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Детковичі Дрогичинського району Брестської області РБ, без визначеного місця проживання, громадянин України, з освітою середньою, не працюючий, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2019 за ч. 2 ст. 190 КК України до одного року обмеження волі, -

засуджений за ч.1 ст.187 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2019, та, з врахуванням положень пп.«б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, згідно з яким одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту затримання, тобто з 27.11.2019.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він о 16 год 30 хв 27.11.2019, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні автостанції «Ковель», що по бульвару Лесі Українки у м. Ковелі Волинської області, діючи з прямим корисливим умислом, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, шляхом обману під приводом здійснити телефонний дзвінок, отримав від потерпілого ОСОБА_9 доступ до його мобільного телефону марки «Samsung SM j100» вартістю 445,00 грн, разом із сім - карткою мобільного оператора «Київстар», що майнової цінності не становить, після чого з метою заволодіння цим майном потерпілого, який намагався повернути свій телефон, вчинив напад із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, що полягало у нанесенні двох ударів руками в обличчя потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого зник у невідомому напрямку, таким чином заволодів належним потерпілому вказаним вище мобільним телефоном із сім - карткою, завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 445,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання. Вважає, що жоден із досліджених судом доказів не доводить того, що обвинувачений мав корисливий умисел та мету на заволодіння телефоном потерпілого та те, що обвинувачений шляхом застосування обману заволодів майном. Звертає увагу, що як обвинувачений, так і потерпілий перебували у стані алкогольного сп`яніння, тому обоє могли помилково сприймали обставини події. Проте суд в основу вироку поклав показання потерпілого, у яких він категорично заперечує добровільність надання телефону обвинуваченому. Органами досудового розслідування не здобуто доказів того, що обвинувачений мав намір в подальшому привласнити телефон. Навпаки, знаючи, що потерпілий викликав працівників поліції і вони прибули на місце події, обвинувачений повернувся, щоб повернути телефон потерпілому.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок щодо нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії з частини 1 статті 187 Кримінального кодексу України на іншу статтю Кримінального кодексу України, яка буде відповідати злочину, який він скоїв.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримували апеляційні скарги і просили скасувати вирок, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала апеляційні скарги і просила залишити вирок місцевого суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що кримінальне провадження необхідно закрити, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, є безпідставним.

Так, винуватість ОСОБА_8 у нападі на потерпілого з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), стверджується наступними доказами.

Згідно з показаннями потерпілого в судовому засіданні місцевого суду 13.02.2020, о 17 год 27.11.2019 він їхав з м. Ковеля Волинської області у с. Синове Старовижівського району Волинської області. Оскільки до автобуса «Ковель Синове» ще потрібно було чекати до години часу, він сів на лавці у залі очікування автовокзалу. У автовокзалі людей було небагато. Обвинувачений, якого він до цього не бачив і не знав, сидів неподалік нього; запитав, чи немає у нього телефону, щоб зателефонувати. Він сказав, що є і надав обвинуваченому свій мобільний телефон. Однак той не телефонував, а щось переглядав у телефоні. Тоді він попросив обвинуваченого віддати його телефон. Обвинувачений у відповідь почав його ображати. Він зрозумів, що обвинувачений не має наміру віддавати телефон, схопив обвинуваченого за руку, за шию, щоб відібрати свій телефон. Однак, це не вдалось. Обвинувачений відразу наніс йому удари в обличчя кулаком ще у сидячому положенні, а також тоді, коли він встав, та через службовий вхід закладу хотів утекти, швидко пішовши. Всього йому було нанесено 3 4 удари. Він відразу звернувся до касира і на його прохання було викликано поліцію. Обвинуваченого швидко затримали на території вокзалу і в руках у останнього поліцією було виявленого його телефон. 02.03.2020 потерпілий суду додатково показав, що перед нападом спільно з обвинуваченим спиртного він не вживав; з обвинуваченим знайомим не був; обвинуваченого не просив продати телефон, так як у телефоні записані всі потрібні йому номери спілкування; обвинуваченого першим не бив та у подальшому і сидячи і стоячи відмахувався ногами від ударів обвинуваченого.

Дані показання потерпілого об`єктивно стверджуються й іншими, дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, зокрема,

- висновком експерта № 253 від 02.12.2019 проведеної судової медичної експертизи, згідно з яким, з врахуванням даних обстеження та завіреної ксерокопії «Консультативного висновку спеціаліста № 847» на ім`я ОСОБА_9 , у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів руками людини, в час, вказаний в постанові, у меддокументації та потерпілим, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Всі вище вказані тілесні ушкодження у потерпілого утворитись при падінні з висоти власного росту не могли. По тілу потерпілого було нанесено не менше 2 - х ударів;

- висновком експерта № 716 від 03.12.19 проведеної судової товарознавчої експертизи, згідно з якою ринкова вартість телефону мобільного марки «Samsung» моделі «Galaxy J1 SM j100H» за станом на 27.11.19 могла складати 445 грн;

- протоколом огляду речей від 12.12.19, згідно з яким було оглянуто б/у телефон мобільний марки «Samsung SM j100» білого кольору із сім - карткою мобільного оператора «Київстар»;

- протоколом добровільної видачі від 18.12.19, згідно з яким представником ПрАТ «Вопас» було видано поліції диск із записом з камери відеоспостереження, що розташована у приміщенні АС Ковель, за 27.11.19;

- протоколом огляду речей від 18.12.19 р., згідно з яким було оглянуто виданий поліції диск із записом з камери відеоспостереження, що розташована у приміщенні АС Ковель, за 27.11.19 та при перегляді вмісту розташованої на ньому інформації за допомогою ноутбука, виявлено, що в період часу з 16 год. 35 хв. по 16 год. 43 хв. обвинувачений в ході розмови з потерпілим отримав від останнього телефон мобільний білого кольору, а у подальшому, коли той намагався повернути свій телефон, обвинувачений, утримуючи телефон при собі, наніс декілька ударів руками у обличчя потерпілому, після чого разом з телефоном вийшов із приміщення автостанції;

- даними відтвореного у судовому засіданні відеозапису, згідно з яким обвинувачений, перебуваючи у приміщенні АС «Ковель», в період часу з 16 год 35 хв по 16 год 43 хв в ході розмови з потерпілим, отримав від останнього мобільний телефон білого кольору; у подальшому утримував його у себе. При рухах потерпілого, що пояснені останнім як намір, обхопивши обвинуваченого за шию, забрати у останнього свій мобільний телефон, наніс потерпілому декілька ударів руками у обличчя. Після цього обвинувачений з телефоном вийшов із приміщення автостанції, а потерпілий пішов у службове приміщення автостанції. Повернувшись у приміщення АС, не здійснював дій по поверненню телефону потерпілого останньому аж до початку спілкування із поліцією. Був затриманий поліцією.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», зокрема в п.6, розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. А згідно п.9 даної Постанови, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В даному випадку висновком експерта № 253 від 02.12.2019 встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів руками людини, в час, вказаний в постанові, у меддокументації та потерпілим, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, вказаними роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України, показаннями потерпілого в суді першої інстанції та висновком судової-медичної експертизи повністю спростовуються доводи апеляційних скарг про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Доводи апеляційних скарг про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, а саме про те, що він обманом заволодів майном потерпілого, а не вчиняв на нього напад також є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Потерпілий ОСОБА_9 в місцевому суді вказав, що свій телефон обвинуваченому дав на його прохання, але коли зрозумів, що останній не має наміру його повертати, вчинив дії на його повернення, але не зміг цього зробити, так як обвинувачений наніс йому декілька ударів в обличчя та швидко вийшов з телефоном в руках.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Отже, в даному випадку дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати саме за ч.1 ст.187 КК України, оскільки коли потерпілий виявив, що обвинувачений не має наміру повертати йому телефон, ОСОБА_8 продовжив свої дії по заволодінню майном потерпілого, застосувавши при цьому насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність перекваліфікації його дій не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що обвинувачений повернувся, щоб повернути телефон потерпілому, а тому не мав наміру заволодіти ним, що свідчить про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який суспільно корисною діяльністю не займається, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення та поваги до закону не став, і знову обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Судом також враховано те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю фактичного проживання та по останньому місцю відбування покарання у виді позбавлення волі, не працює та не має доходу і утриманців, думку потерпілого, який на суворому покаранні не настоював.

Отже, місцевим судом враховано всі обставини та обрано обвинуваченому майже мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцією ч.1 ст.187 КК України, а також за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку апеляційного суду покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_8 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З урахуванням наведеного, підстав для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України чи перекваліфікації дій обвинуваченого з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2020 щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий:

Судді: