УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 706/882/19
провадження № 51-444ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року та вирок Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, які постановлені в межах кримінального провадження, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Верхнячка Христинівського району Черкаської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, звільненого 19 лютого 2019 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України.
Суть питання
За вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 1 рік: за ч. 2 ст. 187 КК України на строк 9 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Черкаський апеляційний суд вироком від 25 листопада 2020 року змінив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 у частині призначення останньому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України. Постановив новий вирок, за яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 1 рік: за ч. 2 ст. 187 КК України на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів та призначити новий розгляд у суді першої або апеляційної інстанції.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 фактично наводить доводи, які зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому у поданій скарзі засуджений, порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень місцевого та апеляційного судів з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежився лише формальним посиланням на ст. 413 КПК України. Зокрема, він не обґрунтував у чому саме полягало таке неправильне застосування, як воно вплинуло на законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому його слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироків місцевого і апеляційного судів, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу.
Також скарга засудженого не містить обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України.

Крім того, касаційна скарга засудженого не містить належних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у вироку цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі й щодо суворості призначеного йому покарання.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3