Провадження №11-кп/801/906/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці об`єднане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 з поданими до неї доповненнями та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, неодруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 25.01.2012 вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 10.07.2014 вироком Апеляційного суду Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 18.11.2002 вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області за ст. 391, 71 КК України до покарання у виді 1 рік 8 місяців позбавлення волі;
- 07.06.2006 вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн.;
- 23.07.2007 вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 19.01.2011 вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 1, 2 ст. 309, 70 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;
- 21.03.2016 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 26.12.2019 вироком Вінницького апеляційного суду за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

-визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 15.10.2019 року по 02.06.2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, залишено без змін тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 03 червня 2020 року.
Визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком та вироком Вінницького апеляційного суду від 26.12.2019 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 29.11.2019 року по 02.06.2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, залишено без змін тримання під вартою.
Також судовим рішенням стягнуто з обвинувачених процесуальні витрати, скасовано накладений на майно арешт та вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.
Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що 10.02.2019 близько 18.10 год. ОСОБА_7 перебував разом з ОСОБА_8 неподалік будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Вони помітили раніше незнайомого їм громадянина, який перебував в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_11 . У цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виник умисел на відкрите викрадення майна у ОСОБА_11 із застосуванням до нього насильства, для чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вступили у попередню змову між собою на спільне скоєння вказаного злочину.
В подальшому, реалізовуючи вищевказані спільний злочинний умисел та попередню змову, опираючись на дії один одного, діючи з корисливими мотивом та метою, ОСОБА_7 із ОСОБА_8 попрямували за ОСОБА_13 , зайшли за ним до під`їзду № 2 житлового багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 . Зайшовши у під`їзд, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зупинились біля вантажного ліфту та викликали ліфт. Після прибуття кабіни ліфта, вони зайшли всередину, а слідом за ними зайшов ОСОБА_11 та невідомий чоловік. Невідомий чоловік зупинив ліфт на п`ятому поверсі та вийшов. Після закриття дверей ліфта та під час руху його догори, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скориставшись станом алкогольного сп`яніння ОСОБА_11 , зупинили ліфт та почали спільно наносити удари ОСОБА_11 руками в область голови та тулуба в невстановленій кількості, застосовуючи до нього насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Внаслідок таких дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_11 згідно висновку експерта від № 1089 від 23.09.2019 отримав наступні тілесні ушкодження: садна голови, синець з садном голови, синці голови, передньої черевної стінки, субкон`юктивальні крововиливи правого та лівого ока, крововиливи слизової оболонки верхньої та нижньої губи; рубець в наслідок загоєння забитої рани спинки носа, травматичний набряк м`яких тканин ділянки нижньої щелепи зліва, які належать до легких тілесних ушкоджень. Після отриманих ударів ОСОБА_11 упав на підлогу ліфта. Після цього ОСОБА_7 дістав з кишені ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Samsung Neo S 3» у корпусі білого кольору, ринкова вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи за № 426 від 22.08.2019 станом на 10.02.2019 року могла становити 1103,08 грн.
Разом з викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли з приміщення ліфта на шостому поверсі та спустившись сходами донизу, залишили місце скоєння злочину. Викраденим майном в подальшому розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1103,08 грн.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 16.03.2019 року близько 22.00 год. ОСОБА_8 перебував у магазині ТОВ «АТБ-маркет», розташованому за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 34А. Маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, із корисливих спонукань, будучи підбурюваним жагою до легкої наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_8 таємно, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з полиць вказаного магазину взяв пляшку коньяку ТМ «Astafian Armenian Cognac The Original Collection V.V.S.O.P.», витримкою не менше 5 років, об`ємом 0,5 л, міцністю 40%, вартість якої згідно висновку експерта №7929/19-21 від 06.12.2019 складала 290 гривень 70 коп., та з метою заволодіння вказаним товаром сховав його під верхній одяг, після чого разом з викраденим вийшов з магазину та залишив місце вчинення злочину.
Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АТБ-маркет» матеріального збитку на загальну суму 290 гривень 70 копійок.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, 19.03.2019 року близько 09.00 год. ОСОБА_8 перебував у магазині «Економ клас», розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , в якому здійснює торговельну діяльність ФОП ОСОБА_14 . Маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, із корисливих спонукань, будучи підбурюваним жагою до легкої наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_8 з полиць вказаного магазину взяв чоловічу зимову куртку бренду «Ргіdе», вартість якої згідно висновку експерта №5094/19-21 від 30.07.2019 могла становити 899 гривень, та з метою заволодіння вказаним товаром надягнув її під свій верхній одяг.
Однак, ОСОБА_8 , хоча і виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, свій злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони магазину «Економ клас» одразу при виході з його приміщення, внаслідок чого попереджено завдання ФОП ОСОБА_14 матеріальної шкоди на суму 899 гривень.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та відсутністю в діях ОСОБА_8 складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях вказаних складів злочинів, а за ч. 2 ст. 185 КК України призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі та відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_8 не визнає свою вину у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України та до цього злочину не причетний, з обвинуваченим ОСОБА_7 на час вчинення злочину не був знайомий, про що також підтвердив останній. Вважає, що суд залишив поза увагою те, що під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_15 не могли впізнати ОСОБА_8 як особу причетну до цього злочину, а тому безпідставне посилання суду як на доказ його вини на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2019. А інших доказів його вини судом не встановлено.
За епізодом щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України він дійсно мав намір придбати собі нову куртку. Проте, побоюючись за можливу крадіжку власної куртки сторонніми особами, він був змушений був поверх нової куртки з магазину, одягти свою з метою її збереження. В подальшому він попрямував до кас магазину для розрахунку за нову куртку, однак був зупинений охороною магазину, які не слухаючи його пояснень викликали адміністратора магазину та працівників поліції.
Не оспорюючи висновків місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме крадіжки пляшки коньяку, захисник вважає, що в цій частині обвинуваченому слід призначити більш м`яке покарання, оскільки суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся так активно сприяв розкриттю злочину. Також не враховано те, що він одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що свідчить про можливість його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
В апеляційній скарзі з поданими до неї доповненням обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати, за ч. 2 ст. 186 КК України його - виправдати, а за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - призначити новий розгляд в суді першої інстанції для розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що матеріальна шкода завдана злочином за ч. 2 ст. 185 КК України становить 290 грн., а за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України 899 грн. Відповідно до частин1, 2 ст. 185 КК України (в редакції ЗУ № 2617-VIII від 01.07.2020 р.) кримінальна відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення настає у випадку якщо сума збитків завданих кримінальним правопорушенням є істотною, що визначається матеріальним станом потерпілого, але не менше ніж 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн. Дрібна крадіжка підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до ст. 5 КК України у такому випадку Закон про кримінальну відповідальність має зворотну дію в часі. Таким чином вважає, що наявні підстави для скасування в цій частині вироку та призначення нового розгляду в порядку адміністративного судочинства.
За ч. 2 ст. 186 КК України його вина вважається доведеною виключно протоколом впізнання за фотокарткою та показаннями свідка ОСОБА_15 , які на його думку є сумнівними. Судом не враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що злочин він вчиняв з осою на ім`я ОСОБА_16 , який візуально схожий на нього. Крім того аналогічний інший протокол пред`явлення особи для впізнання суд визнав недопустимим доказом, а тому висновки викладені судом у вироку містять істотні суперечності.
Також вважає, що суд безпідставно не врахував стан його здоров`я, так як ОСОБА_8 фактично вважає себе інвалідом, має на утриманні дітей тощо.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок місцевого щодо нього за ч. 2 ст. 186 КК України змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити йому покарання яке є співрозмірним його діянню з урахуванням пом`якшуючих обставин та його особи.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що він із самого початку слідства визнавав свою вину у повному обсязі та не приховував обставин скоєння злочину. Проте, суд вказав у вироку про відсутність пом`якшуючих обставин, а саме щирого каяття та сприяння розкриттю злочину. Також судом не враховано наявність у нього двох неповнолітніх дітей, які хоч і з ним не проживають, але він постійно їх фінансово підтримує та приймає участь у їх вихованні, його позитивну характеристику.
В апеляційній скарзі прокурор Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 , не оспорюючи правильність кваліфікації кримінальних правопорушень та доведеність винуватості обвинувачених у інкримінованих їм кримінальних правопорушень, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення та визначення початку строку відбування покарання, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення нового вироку апеляційним судом.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15.10.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком та вироком Вінницького апеляційного суду від 26.12.2019 року, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29.11.2019 до дня ухвалення нового вироку апеляційним судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня ухвалення нового вироку апеляційним судом.
В решті вирок залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, щояк вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 затримано 15.10.2019, а ОСОБА_8 - 29.11.2019, та обрано останнім запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосування якого відносно обвинувачених було неодноразово продовжено в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Згідно вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом ухвалено продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 діб. Проте, судом безпідставно, в порушення вимог ч. 5 ст. 72 КК України не зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 період попереднього ув`язнення з 03.06.2020 до набрання вироком законної сили у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Окрім того, початок строку відбування покарання обом обвинуваченим мав бути визначений з дня набрання вироком законної сили, а не з 03.06.2020. що безпідставно зроблено Вінницьким міським судом Вінницької області.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи своїх апеляційних скарг, а також не заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 за викладених у них підстав. Також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційної скарги поданої ОСОБА_7 , а також не заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 за викладених у них підстав. Також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника, просив залишити їх без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_11 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а апеляційні скарги обвинувачених та захисника просив залишити без задоволення.
Окрім того, потерпілий ОСОБА_11 апеляційному суду стверджує про те, що саме обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом вчинили даний злочин щодо нього, яких він впізнав, а не хтось інший, як вони твердять.
Інші потерпілі належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд відбувся у їх відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційні скарги обвинувачених та захисника обвинуваченого залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1-3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Колегія суддів апеляційного суду переконана, що як вбачається матеріалів кримінального провадження та з вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020, судом першої інстанції належним чином дотримані зазначені вимоги закону, правильно встановлені фактичні обставини справи, а тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином безпосередньо перевірених судому судовому засіданні доказах, яким у вироку надано належну оцінку.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту не знаходять свого підтвердження з огляду на таке.
В ході судового провадження, в результаті аналізу питання допустимості в якості протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2019 та протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2019 зі свідком ОСОБА_15 , суд першої інстанції дійшов до наступного висновку.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_17 просив визнати протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2019 зі свідком ОСОБА_15 недопустимим доказом, оскільки наявна невідповідність у тексті даного протоколу, а саме: зазначено слідчим, що свідок впізнав особу під фотознімком №4, а підпис сам свідок поставив під фотознімком №3.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2019 зі свідком ОСОБА_15 , дійсно свідок поставив підпис біля фото №3, а в описі зазначено, що впізнав під фотознімком №4 особу, яка їхала поруч з ним в ліфті. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку № 3 зображено ОСОБА_7 .
Враховуючи те, що у даному протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2019 зі свідком ОСОБА_15 є критичні відмінності у описанні тексту протоколу та проставленням підпису свідком під фото, тому місцевий суд дійшов до переконання про визнання даного протоколу недопустимим доказом.
З даним висновком місцевого суду також погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок є правильний та належно обґрунтований.
Окрім того, захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив визнати недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2019 зі свідком ОСОБА_15 , який в присутності понятих поставив підпис біля фото №1, а в описі слідчий зазначив, що свідок впізнав під фотознімком №2 особу, яка їхала поруч з ним в ліфті. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку № 1 зображено ОСОБА_8 .
Однак, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови старшого слідчого СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 про виправлення описки, слідчий зазначив, що вважати напис на зворотній стороні протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_15 від 22.11.2019 «впізнає дану особу на фото № 2» як виконаний із зазначенням «впізнає особу на фото №1».
Крім того, судом враховано, що дана слідча дія відбувалась у присутності понятих, при яких свідок ОСОБА_15 поставив власний підпис саме під фотознімком ОСОБА_8 . Даний свідок також в ході судового засідання підтвердив надані ним раніше покази, підтвердив, що впізнає ОСОБА_8 як особу, яка була із ним в ліфті під час нападу на потерпілого, та підтвердив справжність та відповідність свого підпису у даному протоколі впізнання. А тому, беручи до уваги наведені обставини, суд першої інстанції дійшов також правильного та обґрунтованого висновку про те, що даний доказ є належним та допустимим. З даним висновком також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Не може погодитись апеляційний суд з доводами апеляційних скарг сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки суд першої інстанції, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов цілком вірного висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів доведена досудовим розслідуванням та знайшла повне підтвердження в судовому засіданні.
Зокрема, як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні фактично визнав свою співучасть у вчиненні грабежу відносно потерпілого ОСОБА_11 групою осіб, надавши відповідні показання. Дана обставина також підтверджується показами свідка ОСОБА_15 , який впізнав ОСОБА_7 , та письмовими доказами з приводу здачі саме ним до ломбарду мобільного телефону потерпілого, який було відкрито та із застосуванням насильства відібрано у останнього 10.02.2019 року.
В той же час місцевий суд правильно критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 в частині, що він не наносив ударів ОСОБА_11 та не мав наміру забирати його мобільний телефон, як такі, що надані ним з метою уникнути відповідальності та суворого покарання. Крім того, на думку суду, обвинувачений повідомив неправдиві відомості про співучасть ним у грабежі за попередньою змовою не з ОСОБА_8 , а начебто із погано відомим йому хлопцем, про якого він не знає нічого, крім імені « ОСОБА_16 », який однак схожий візуально саме на ОСОБА_8 . Також судом дана вірна критична оцінка показам ОСОБА_7 про те, що він на запрошення цього невідомого хлопця пішов із ним невідомо куди, невідомо з якою метою, і таким чином опинився співучасником грабежу. Такі показання ОСОБА_7 є неправдивими та віно оцінені судом як намагання сприяти уникненню відповідальності за скоєне своїм співучасником ОСОБА_8 , оскільки апеляційний суд переконаний, що є доведеною вина ОСОБА_8 у скоєнні грабежу із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_11 та у співучасті з ОСОБА_7 . Так, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду свідок ОСОБА_15 впевнено та чітко впізнав ОСОБА_8 і ОСОБА_7 як осіб, які 10.02.2019 року перебували разом із ним та потерпілим у кабіні ліфту в 2-му під`їзді будинку АДРЕСА_4 , що узгоджується із даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2019 року, в якому свідок впізнав ОСОБА_8 як співучасника грабежу. Згідно показань свідка, після того, як він вийшов з кабіни ліфту, він почув звуки падіння тіла та ударів. В цій частині його показання також узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_11 та частково обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обставина нанесення потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок застосування обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час грабежу відносно ОСОБА_11 фізичного насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я, підтверджується показаннями самого потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_15 , частково обвинуваченого ОСОБА_7 та даними висновку судово-медичної експертизи № 1089 від 23.09.2019 року, складеної Вінницьким обласним бюро судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження - садна голови; синець з садном голови; синці голови, передньої черевної стінки; субкон`юктивальні крововиливи правого та лівого ока; крововиливи слизової оболонки верхньої та нижньої губи; рубець внаслідок загоєння забитої рани спинки носа; травматичний набряк м`яких тканин ділянки нижньої шелепи зліва. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 належать до легких тілесних ушкоджень відповідно до п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р., виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають терміну, вказаному у направленні 10.02.2019 року.
Вчинення злочину даного злочину ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 переконливо та без будь-яких вагань підтвердив і сам потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції.
Також колегія суддів апеляційного суду погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо доведеності поза будь-яким розумним сумнівом вини ОСОБА_8 у вчинені закінченого замаху на таємне викрадення чоловічої зимової куртки з магазину «Економ клас», за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 34а, який був вчинений ним 19.03.2019 року. Зокрема встановлено, що його вина підтверджується показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які є працівниками даного магазину та були безпосередніми свідками при намаганні ОСОБА_8 викрасти куртку з магазину, приховавши її під своїм верхнім одягом, які також підтвердили ту обставину, що обвинуваченого зупинили при виході з магазину, коли він уже пройшов касову зону, а також відмову ОСОБА_8 придбати дану річ з мотивів відсутності у нього грошових коштів. Дані показання даних свідків повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам справи та іншим доказам.
Судом першої інстанції дана також правильна оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу його намірів придбати дану річ та з приводу саме такого оригінального способу відвернення можливої крадіжки його власної старої куртки, оскільки вони не відповідають дійсності, не доводяться нічим, прямо суперечать іншим зібраним по справі доказам у їх сукупності, які оцінюються судом як обраний спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення ним відповідальності за скоєний злочин.
Вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме скоєнні крадіжки пляшки коньяку доводиться показаннями самого ОСОБА_8 , а також іншими письмовими доками, а саме: відеозаписом з камер спостереження магазину «АТБ-маркет», протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.10.2019 зі свідками ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . По цьому епізоду обвинувачений ОСОБА_8 визнав в суді першої інстанції свою вину в повному обсязі.
Згідно вимог статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Відповідно п. 11 Розділу ХШ Перехідних положень КПК України (в діючій на теперішній час редакції), кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що за відсутності законних підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з наведених в апеляційних скаргах сторони захисту доводів, відсутні також і підстави для застосування вимог ст. 5 КК України.

Колегія суддів апеляційного суду також не може погодитись з апеляційними скаргами обвинувачених та захисника щодо неповне врахування на їх думку судом першої інстанції при призначені покарання особи обвинувачених.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Стосовно призначеного покарання апеляційний суд зазначає, що відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім наведеного відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
На переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченим суд врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинувачених, думку потерпілого про призначення суворого покарання, а також фактично відсутність критичної оцінки обвинуваченими щодо вчинених ними дій.
Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та з судового рішення суду першої інстанції, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим.
Згідно довідки КП «ВОНД» «Соціотерапія» № 2510 від 28.08.2019 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.
Відповідно до довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/4306 від 30.08.2019 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 28.08.2019 року не значиться.
Також судом взято до уваги відсутність встановлених судом обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим.
Крім того, судом враховано ту обставину, що згідно характеристики виданої Квартальним комітетом «Хутір Шевченка» № 522 від 23.09.2019 року ОСОБА_8 проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 . Скарг, заяв та звернень від сусідів, мешканців будинку, про неналежну поведінку, порушення громадського порядку не надходило.
Відповідно до довідки КП ВОНД «Соціотерапія» № 2726 від 17.09.2019 року ОСОБА_8 на диспансерному наркологічному обліку в даній установі перебуває з 01.09.2010 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів.
Згідно довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/4697 від 20.09.2019 року ОСОБА_8 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 17.09.2019 року не значиться.
Також судом взято до уваги відсутність встановлених судом обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .
При призначенні покарання, судом також правильно враховано і ту обставину, що жоден із обвинувачених, беручи до уваги їхні показання, фактично не каявся у вчиненому, обоє надавали неправдиві показання, спотворювали дійсні обставини справи, намагаючись заплутати суд з метою уникнути відповідальності за свої дії.
Тому, враховуючи усі обставини в їх сукупності, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_7 та його перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті КК України.
Також, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше є неодноразово судимим, визнав свою вину лише у вчиненні крадіжки коньяку, дані нові злочини вчиняв в той час, як відносно нього вже відбувався розгляд кримінального провадження судом по іншим злочинам, суд першої інстанції також дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_8 та його перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті КК України.
При цьому колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з твердженнями обвинувачених про можливість призначення їм більш м`якого покарання з огляду на їх твердження про наявність на їх утриманні неповнолітніх дітей, оскільки належних доказів про це обвинуваченні до матеріалів кримінального провадження не надали. Окрім того, сама по собі наявність неповнолітніх дітей не є безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання.
Таким чином з урахуванням вищенаведених даних про кримінальні правопорушення, обставини їх вчинення, особи обвинувачених, призначене останнім покарання в межах санкції статті є законним та справедливим.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку і про те, що доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для зміни судового рішення першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є слушними.
У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку, наведені вимоги залишились поза увагою Вінницького міського суду Вінницької області у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так,. ч. 5 ст. 72 КК України визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З аналізу зазначених вище вимог кримінального закону та Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до ухвалення вироку. Водночас, перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання. Тому, відповідно до норм кримінального права, суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом.

Саме до таких висновків дійшла Друга судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 320/5924/16-к від 30.08.2018.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 затримано 15.10.2019, а ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , та обрано останнім запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосування якого відносно обвинувачених було неодноразово продовжено в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Згідно резолютивної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом ухвалено продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 діб.

Проте, судом безпідставно, в порушення вимог ч. 5 ст. 72 КК України не зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 період попереднього ув`язнень - з 03.06.2020 до набрання вироком законної сили у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Окрім того, з урахуванням вимог ст. 535 КПК України, призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, початок строку відбування покарання обом обвинуваченим правильно мав бути визначений з дня набрання вироком законної сили, а не з 03.06.2020, що безпідставно зроблено Вінницьким міським судом Вінницької області.

Отже, апеляційним судом встановлено допущені місцевим судом порушення вимог ст. 535 КПК України, які перешкодили ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому вони є істотними порушенню вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 та ст. ст. 412, 413 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 413, 418, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 з поданими до неї доповненнями та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення та визначення початку строку відбування покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили, тобто з 28.09.2020.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15.10.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі до набрання вироком законної сили, тобто по 28.09.2020.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком та вироком Вінницького апеляційного суду від 26.12.2019 року, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29.11.2019 до дня до набрання вироком законної сили, тобто по 28.09.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили, тобто з 28.09.2020.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, в той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4