КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах Чан Май Лан на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.02.2020 задоволено клопотання слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 , та накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить Чан Май Лан.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах Чан Май Лан подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить Чан Май Лан, накладено не обґрунтовано, оскільки остання набула права власності на даний житловий будинок на підставі договору дарування, серія та номер 1327, виданого 29.11.2016, та є добросовісним набувачем.

Чан Май Лан не було повідомлено про розгляд справи за клопотанням слідчого, чим позбавлено можливості захистити свої права та інтереси. Копію оскаржуваної ухвали захиснику вручено 27.02.2020.
У доданих до клопотання матеріалах відсутні відомості про те, що відносно Чан Май Лан у кримінальному провадженні № 0013523 проводяться будь-які слідчі дії. Остання не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.
На думку захисника, слідчим суддею помилково повторно накладено арешт на спірний житловий будинок. Так, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду від 30.10.2020 вже було накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності Чан Май Лан, з тимчасовим позбавленням права на розпорядження вказаним майном, однак вказану ухвалу скасовано ухвалою Київського апеляційного суду від 05.12.2019.
Органом досудового розслідування та слідчим суддею не взято до уваги вимоги ч. 2 ст. 64-2 КПК України, відповідно до яких питання про арешт майна третьої особи виникають з моменту звернення прокурора до суду, а не слідчого.
Оскаржувана ухвала не містить обґрунтованих підстав для накладення арешту на даний житловий будинок, а також відомостей про вартість арештованого майна.
У судове засідання прокурор та власник майна Чан Май Лан не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені, клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах Чан Май Лан, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна або її захисника, та дані про направлення їм копії ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали захиснику вручено 27.02.2020, тоді як подано апеляційну скаргу 02.03.2020, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0013523 від 27.11.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановленими особами, самовільно, всупереч установленому законодавством порядку здійснюється використання та забудова земельних ділянок, серед яких і земельна ділянка кадастровий номер :72:252:0055, що за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, згідно акту обстеження земельної ділянки № 19-0701-09 від 01.10.2019, документ на право користування земельною ділянкою кадастровий номер :72:252:0055, що за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано. Рішень КМР за поданням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) не приймала.
Проте, на вказаній ділянці розташовується будівля невстановленого призначення станом на 01.10.2019 висотою у 6 поверхів, та здійснюються будівельні роботи. Будівельний паспорт на об`єкті відсутній, територія огороджена та охороняється.
З відповіді із Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 073-8719 від 01.10.2019 стало відомо, що Департамент зареєстрував замовнику будівництва фізичній особі повідомлення про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція приміщень житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Донська, 21-а» від 28.03.2019 року № КВ 90 та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 » від 27.09.2019 року № КВ19.
Так, відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 (Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення) визначено, що садибний будинок це житловий будинок для однієї сім`ї загальною площею, як правило, до 250 кв.м, розташований на земельній ділянці разом із спорудами господарського призначення, садом, городом.
Також, Додатком Б (обов`язковий) ДБН В.2.2-15-2005 Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення, затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 року № 80, надано чинності наказом Держбуду України від 28.09.2005 року №175, надано термін та визначено поняття: малоповерхова забудова забудова території одно-, дво, триповерховими житловими будинками різних типів; одноквартирний житловий будинок індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належать Чан Май Лан.
Постановою слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 від 09.12.2019 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0013523.
31.01.2020 слідчий Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_7 , в якому просив накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить Чан Май Лан, із забороною розпорядження та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні № 0013523 кінцевого рішення.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.02.2020 задоволено клопотання слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 , та накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить Чан Май Лан.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Ураховуючи, що відомості про причетність Чан Май Лан до кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, у матеріалах провадження відсутні, та жодним особам не повідомлено про підозру у межах кримінального провадження № 0013523, то Чан Май Лан на даному етапі досудового розслідування має статус третьої особи.
Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , а не прокурор.

Однак вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді при розгляді клопотання.

Крім того, у відповідності ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності власника майна завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.
Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно, може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.
У будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.
Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивувавши своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.
Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт нерухомого майна, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не зважаючи на те, що слідчим визнано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , речовим доказом в кримінальному провадженні № 0013523, у клопотанні та ухвалі слідчого судді не доведено таку мету арешту вказаного майна, як збереження речових доказів.
Даних щодо причетності Чан Май Лан до вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять, повідомлення про підозру Чан Май Лан у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України, не вручено.

Накладаючи арешт на майно добросовісного набувача, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи Чан Май Лан потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя, в порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.
Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності Чан Май Лан здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в її право на мирне володіння майном здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах Чан Май Лан задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року, якою накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить Чан Май Лан, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 , про накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить Чан Май Лан (ІПН-), із забороною розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні № 0013523 від 27.11.2018 кінцевого рішення, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3