ТЕПЛОДАРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 516/55/20
Провадження № 1-кп/516/5/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Теплодарський міський суд Одеської області у складі:
головуючої, судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теплодарі матеріали справи за кримінальним провадженням, внесеним у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000109 від 18.02.2019р., відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Теплодар Одеської області, громадянина України,
з середньою освітою, не жонатого, працюючого будівельником по найму в
м. Одесі, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше судимого: - 20.12.2007р. Теплодарським
міським судом Одеської області за ст. 186 ч. 1 КК України до 1 року 6
місяців позбавлення волі, звільнений 11.12.2008р. за відбуттям покарання;
- 13.08.2012р. Біляївським районним судом Одеської області за ст.ст. 185
ч.2, 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 24.06.2014р. по амністії; - 10.12.2015р. Малиновським районним судом м.Одеси за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі; -23.08.2016р. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської
області за ст.ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 14.09.2017р. за відбуттям покарання,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
17.02.2019р. близько 16 години ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території присадибної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підґрунті виниклих неприязних відносин та раптово виниклої сварки, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості ОСОБА_7 , схопив металевий прут, який був розміщений біля входу в будинок за вищевказаною адресою, та навмисно наніс ним удари в область голови ОСОБА_7 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забиття-компресії головного мозку, крововиливу над і під тверду мозкову оболонку, перелому кісток склепіння та основи черепу, забійних ран тім`яної ділянки, множинних забоїв і синців м`яких тканин голови та обличчя, які згідно п. 2.1.3 «б, в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за вищенаведених обставин не визнав та показав, що потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 прийшли до нього вимагати повернути гроші за вкрадені продукти харчування, вони штовхали його у пилораму, хотіли його вбити, а він вимушений був від них захищатися, також вказав, що нікого не бив та не пив з потерпілим та ОСОБА_8 , в ході конфлікту він зачепився з ОСОБА_7 і той вдарив його в ніс. Щодо його участі у слідчому експерименті вказав, що слідчий вказував йому, що говорити.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується такими дослідженими судом доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він з ОСОБА_8 прийшли на дачу по АДРЕСА_2 , де жив ОСОБА_6 , де випили вина, а потім почалася сварка за те, що обвинувачений забрав продукти, які були приготовані для святкування його дня народження. Що було далі він нічого не пам`ятає, прокинувся вже у лікарняній палаті. Про подальші події йому відомо зі слів ОСОБА_8 , а саме, що побив його ОСОБА_6 , він довго був у комі, близько одного місяця був в обласній лікарні. Також показав, що події відбувалися у дворі, де позаду будинку є прибудова, де вони пили вино, він знаходився в двох метрах від металевого паркану; між ним та ОСОБА_6 був словесний конфлікт щодо вкрадених продуктів із приміщення, де він проживав, та прийшов він аби повернути те, що взяв ОСОБА_6 продукти. Хто наніс удар він не пам`ятає, його вдарили збоку біля скроні, удар був прутом або залізною трубою, від якого він упав та втратив свідомість; також вказав, що ОСОБА_8 не міг його вдарити, у того також була зламана щелепа. В судовому засіданні потерпілий вказав, що матеріальних претензій до обвинуваченого немає.
Свідок ОСОБА_8 показав суду, що він з ОСОБА_7 прийшли в гості до ОСОБА_6 з вином аби поспілкуватися, вони пили всі разом, а потім почалася сварка, яка переросла в конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, а потім в бійку, яка закінчилася погано для нього та потерпілого. Все відбувалося швидко, він потерпілого та обвинуваченого розбороняв та потім все перейшло і на нього. Він бачив, як вони билися руками та ногами між собою, а потім в ході бійки обвинувачений металевим прутом або трубою вдарив потерпілого в область голови, від чого той упав та втратив свідомість; після чого обвинувачений бився з ним, зламав йому щелепу. Потім прийшов ОСОБА_9 , який приводив його до тями, заспокоював ОСОБА_6 , а потерпілого перенесли в інше місце, ОСОБА_10 також викликав швидку допомогу. Свідок також показав, що у нього не було конфлікту з ОСОБА_6 , підстав для його обмови він немає, обвинувачений раніше жив у нього. ОСОБА_8 також підтвердив в суді, що за його участю був проведений слідчий експеримент, в ході якого він розказав та показав про обставини події нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому ОСОБА_7 .
За протоколом проведення слідчого експерименту від 28.01.2020р. за участю свідка ОСОБА_8 , за присутності потерпілого ОСОБА_7 , вбачається, що свідок ОСОБА_8 , в тому числі, показав на місці, що вони випивали вино, потім ОСОБА_6 взяв металевий прут та ним наніс пару ударів йому: один удар по нозі, другий по плечу, а потім потерпілому: розмахнувся та вдарив ним йому в область голови зліва, вони стояли лицем один до одного, потерпілий впав та втратив свідомість, а потім вернувся до нього та бив його руками та ногами.
Крім того, з рапорту старшого інспектора-чергового Біляївського ВП ГУНП в Одеській області вбачається про надходження повідомлення чергової медсестри Біляївської ЦРЛ про те, що 17.02.2019р. о 19 годині 55 хвилин до лікарні з адреси: м. Теплодар, вул. Горіхова, 75, доставлено невідомого чоловіка на ім`я ОСОБА_11 з діагнозом: ЗЧМТ, СГМ, рублена рана потиличної області голови, церебральна кома, алкогольне сп`яніння. В скоєнні злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 .
За протоколом огляду місця події від 17.02.2019р. та фототаблиці ілюстрацій до нього, вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; в ході огляду були вилучені речі та предмети, в тому числі, металевий прут, металева арматура.
За протоколом огляду місця події від 18.02.2019р. та фототаблиці ілюстрацій до нього, вбачається, що об`єктом огляду є приміщення приймального відділення Біляївської ЦРЛ за фактом спричинення тілесних ушкоджень; в ході огляду були вилучена одежа потерпілого ОСОБА_7 .
Згідно висновку експерта №77 судово-медичної експертизи вбачається, що у ОСОБА_7 були ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забиття компресії головного мозку; крововиливу над і під тверду мозкову оболонку; перелом кісток склепіння та основи черепу; забійні рани м`яких тканин тім`яної ділянки; так само є множинні забої і синці м`яких тканин голови та обличчя. Судити точно про те, яка кількість ушкоджень була на тілі ОСОБА_7 не представляється можливим через відсутність точних даних в медичній документації. Наявні ушкодження згідно п. 2.1.3 «б, в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Зазначені ушкодження могли бути завдані від дії тупих твердих предметів, не виключено металевим прутом. Не виключено, що потерпілому ОСОБА_7 заподіювалися удари металевим прутом, а так само взутими ногами і т.д. Враховуючи локалізацію ушкоджень, а так само їх важкість, слід вважати, що потерпілий ОСОБА_7 не міг сам собі заподіяти вищевказані пошкодження. Так як опис локалізації і морфологічних ознак всіх ушкоджень в медичній документації точно не вказано, то і судити про положення нападника і потерпілого в момент спричинення ушкоджень не представляється можливим. Судячи по тяжкості ушкоджень ОСОБА_7 , останній повинен був знаходитися в непритомному стані, тому здійснювати будь-які самостійні дії не міг, тобто пересуватися, а також вступати в розмовну мову. Із представленої довідки ООМЦПЗ від 17.02.2019р. за №12 при судово-токсикологічному обстеженні аналізу крові ОСОБА_7 , в крові виявлено етиловий спирт у концентрації 2,37 проміле, що відповідає середній ступені алкогольного сп`яніння.
Як вбачається з висновку Біляївської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.07.2019р. відносно ОСОБА_6 , останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, кількість етанолу у видихуваному повітрі 0,60%.
За висновком експерта №53 судово-медичної експертизи за фактом спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, зазначено, що із акту №30 від 19.02.2019р. зі слів обстежуваного відомо, що 17.02.2019р. у м. Теплодар брав участь у бійці. Зі слів потерпілого свідомість не втрачав. За медичною допомогою не звертався. Скарг не має. При судово-медичному освідченні у ОСОБА_6 на нігтьовій фаланзі 1-го пальцю правої кісті і 4-го пальцю лівої кісті є садна, вкриті червоно-коричневими скоринками, на рівні оточуючих шкіряних покривів розміром 1,0см і 1,5см в діаметрі. Яких-небудь інших зовнішніх пошкоджень не виявлено. На підставі даних судово-медичної експертизи за фактом спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та у відповідності з поставленими питаннями, експерт прийшов до наступних підсумків. У ОСОБА_6 виявлені наступні ушкодження у вигляді: 2-х саден в області правої та лівої кісті. Дані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки і т.д., можливо в зазначений термін 17.02.2019р. Зазначені ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, що тривають не більше 6-ти днів і за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
За висновком експерта №35 судово-медичної експертизи від 18.02.2020р. вбачається, що на підставі даних про призначення судово-медичної експертизи за фактом спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, з урахуванням даних з представленої медичної документації на нього ж та результатів відтворення даного випадку за допомогою відеозйомки і у відповідності з поставленими питаннями, експерт прийшов до таких підсумків. Зазначені ушкодження у ОСОБА_7 у формі відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння, основи черепа, крововиливу в мозкові оболонки з ділянками забиття головного мозку, заподіяні потерпілому коли він перебував у вертикальному положенні тіла і орієнтований до нападника передньою поверхнею тулуба. Тому заподіяти пошкодження лівої скроневої області ззаду потерпілого правою рукою нападника неможливо. Не виключено, що вищеописані пошкодження у потерпілого утворилися так, як вказує свідок ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту від 28.01.2020р.
Відповідно до висновку експерта №259 судово-медичної імунологічної експертизи лома (за ухвалою прута) та прута (за ухвалою арматури), вилучених 18.02.2019р. в ході огляду місця події території присадибної ділянки по АДРЕСА_2 та зведеної таблиці результатів визначення групової належності крові, вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. На металевому ломі (за ухвалою пруті), вилученому 18.02.2019р. в ході огляду місця події території присадибної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , виявлена кров людини, при встановленні групової приналежності якої виявлені антигени А і Н (ізогемаглютиніни не виявлені), властиві групі крові А з ізогемаглютиніном авти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО. Таким чином на ломі не виключається походження крові від потерпілого ОСОБА_7 . Присутність крові ОСОБА_6 носія антигену Н, як основного допускається тільки в якості домішки та при умові наявності у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що супроводжувалось зовнішньою кровотечею на момент події, і в разі походження слідів крові від двох (або більше) осіб. На металевому пруті (за ухвалою арматурі), вилученому 18.02.2019р. в ході огляду місця події території присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , кров не виявлена.
За двома ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 19.02.2019р.: накладений арешт на речі та предмети, в тому числі, металевий прут, металеву арматуру, які були виявлені та вилучені в ході огляду місця події - території домоволодіння, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також накладений арешт на одяг потерпілого ОСОБА_7 , виявлений та вилучений під час огляду місця події - приміщення приймального відділення Біляївської ЦРЛ за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
З висновку судово-психіатричних експертів №51 від 10.03.2020р. амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_6 вбачається, що на період кримінальної ситуації останній хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, він правильно орієнтувався в навколишньому середовищі, осіб, часі, власної особистості, його дії носили послідовний, цілеспрямований характер, не були викликані галюцинаторно-маячними переживаннями, якісними розладами свідомості, іншими хворобливими психічними розладами, у нього зберігалася зв`язність переживань і орієнтування в навколишньому, події не носили друку ірреальності, фантастичності, сноподібності, але ОСОБА_6 страждав на психічний розлад у вигляді «Розладу особистості та поведінки внаслідок сполученого вживання психоактивних речовин з помірним зниженням когнітивних функцій» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.71» за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), який суттєво впливав на його поведінку, у зв`язку з чим він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (ст. 20 КК України). В даний час ОСОБА_6 також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки, ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляє, а страждає на психічний розлад у вигляді «Розладу особистості та поведінки внаслідок сполученого вживання психоактивних речовин з помірним зниженням когнітивних функцій» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.71» за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), за своїм психічним станом він може приймати участь в судово-слідчих діях та постати перед судом. При цьому наявний у нього дефект психічної діяльності, тобто недостатня здатність до інтелектуального та вольового контролю над своєю поведінкою, не позбавляють, але обмежують його здібність повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, правильно сприймати факти, які мають значення в справі, давати про них пояснення, також він потребує додаткових роз`яснень та часу для осмислення складних громадсько-правових відносин в тому числі, й тексту, викладеному в процесуальних документах матеріалів кримінального провадження. ОСОБА_6 за його психічним станом рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 з приводу надання роз`яснення за висновком судово-психіатричних експертів №51, підтвердив зазначені в ньому обставини, в тому числі, висновок відносно рекомендації застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання. Також в судовому засіданні експерт вказав, що обвинувачений не потребує стаціонарного обстеження.
З виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 05.05.2020р., а також з довідки Теплодарської ЦРЛ від 03.03.2020. №17 вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку у психіатра Теплодарської ЦМЛ з 11.05.2011р. з діагнозом «Розлад зрілої особистості за дисоціальним типом, на резидуально-органічному тлі, ускладнений вживанням психоактивних речовин».
Таким чином суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння є доведеною в повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Суд вважає неспроможними аргументи обвинуваченого та його захисника щодо здійснення ним самооборони внаслідок неправомірних дій потерпілого та свідка ОСОБА_8 щодо нього, оскільки вони спростовуються сукупністю вищенаведених, досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі і висновками судово-медичних експертиз, а також його медичного обстеження від 19.02.2019р. та висновку експерта №53, в якому міститься посилання на нього, в яких вказано, що свідомість 17.02.2019р. він не втрачав, за медичною допомогою не звертався, скарг не мав, а встановлені у нього тілесні ушкодження у вигляді двох саден в області правої та лівої кисті могли у нього утворитися під час бійки з потерпілим. Крім того, в судовому засіданні потерпілий та свідок ОСОБА_8 показали, що хотіли поговорити з обвинуваченим з приводу вкрадених продуктів харчування, а не спричиняти йому тілесні ушкодження, крім того, вказаний свідок показав, що підстав обмовляти обвинуваченого у нього немає.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу, те, що він за місцем проживання/реєстрації характеризується позитивно, стан його здоров`я, а також обставину, яка обтяжує покарання. Крім того, суд враховує, що після вчинення злочину він допомагав працівникам швидкої допомоги в наданні допомоги потерпілому та свідку, з місця пригоди не зникав, а також враховує досудову доповідь, складену Біляївським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області. З даної доповіді вбачається, що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, зазначений орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства (в тому числі окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі в нижній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Разом з тим, відповідно до cт. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005р. №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Разом з цим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.
Зі змісту висновку судово-психіатричних експертів №51 від 10.03.2020р. амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_6 вбачається, що на період кримінальної ситуації останній хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, він правильно орієнтувався в навколишньому середовищі, осіб, часі, власної особистості, його дії носили послідовний, цілеспрямований характер, не були викликані галюцинаторно-маячними переживаннями, якісними розладами свідомості, іншими хворобливими психічними розладами, у нього зберігалася зв`язність переживань і орієнтування в навколишньому, події не носили друку ірреальності, фантастичності, сноподібності, але ОСОБА_6 страждав на психічний розлад у вигляді «Розладу особистості та поведінки внаслідок сполученого вживання психоактивних речовин з помірним зниженням когнітивних функцій» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.71» за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), який суттєво впливав на його поведінку, у зв`язку з чим він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (ст. 20 КК України). В даний час ОСОБА_6 також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки, ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляє, а страждає на психічний розлад у вигляді «Розладу особистості та поведінки внаслідок сполученого вживання психоактивних речовин з помірним зниженням когнітивних функцій» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.71» за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), за своїм психічним станом він може приймати участь в судово-слідчих діях та постати перед судом. ОСОБА_6 за його психічним станом рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Отже, наявні у ОСОБА_6 на час скоєння злочину психічні розлади, були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»).
Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2007р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричних експертів №51, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_6 обмежено осудним, що є підставою для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи, враховуючи досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ступень тяжкості вчиненого злочину, який за ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суд, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, вважає можливим визначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі та, відповідно до ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, встановленими ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373, 374, 503, 504 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 2 ст. 20, п.1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на медичну частину Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України».
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання йому обчислювати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - з 23.01.2020р.
Речові докази:
- сокиру на металевій частині якої маються сліди речовини бурого кольору, ганчірку зі слідами речовини бурого кольору, два фрагменти дерев`яних палиць, металеві граблі без тримача, фрагмент дерев`яної палиці, металеву сапу без тримача, змив речовини бурого кольору, який здійснено на марлевий тампон, куртку чоловічу темно-синього кольору з блискавкою помаранчевого кольору, на якій маються сліди бурого кольору, шапку в чорно-синю полосу, на якій маються сліди речовини бурого кольору, два фрагменти дерев`яних палиць, металеву арматуру, металевий прут, сірі спортивні брюки, светр в біло-чорну полосу, жилет двосторонній з однієї сторони сірого, а з іншого чорного кольору спортивні брюки чорного кольору та гольф жовто-коричневого кольору із полосами темно-зеленого кольору, - знищити, скасувавши арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 19.02.2019р.;
-футболку комбінованого сіро-білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, штани джинсові синього кольору з плямами бурого кольору, чоботи чоловічі чорного кольору, які належать ОСОБА_7 , повернути останньому, скасувавши арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 19.02.2019р.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя