Провадження № 1-кп/734/196/20 Справа № 734/2059/20
В И Р О К

іменем України

24 вересня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець кримінальне провадження №0000010 від 21.01.2019 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, українець, громадянин України, неодружений, із повною середньою освітою, раніше судимий 30.01.2020 Яворівським районним судом Львівської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, військовослужбовець військової служби за контрактом, навідник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.07.2017 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини АДРЕСА_2 .

28.07.2017 солдат ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_5 строком на три роки.

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.10.2017 №112 солдата ОСОБА_4 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.10.2017 № 66-РС на посаду кулеметника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, зараховано до списків особового складу вище вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У такий спосіб із моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_4 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.

Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (зі змінами), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 16 Статуту зобов`язує солдата ОСОБА_4 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV (зі змінами), визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 4, 11, 16, 127, 128 Статуту, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також ОСОБА_4 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.12.2018 № 259 солдат ОСОБА_4 вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) строком на 45 діб з 06.12.2018 по 13.01.2019 для проходження фахової підготовки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08.12.2018 № 292 солдат ОСОБА_4 вважається як такий, що прибув у службове відрядження з метою навчання та призначений на посаду курсанта 2 навчальної механізованої роти 3 навчального механізованого батальйону.

28.12.2018 солдату ОСОБА_4 було надано звільнення з військової частини НОМЕР_3 на новорічні свята з 28.12.2018 до 03.01.2019 року.

Водночас досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, у військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, став на шлях злочинної діяльності 03.01.2019 року близько 10 год. 00 хв., без відповідного дозволу командування та поважних на те причин, не з`явився вчасно зі звільнення до розташування військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до лікувальних закладів, органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби не звертався.

В подальшому, 16.01.2019 солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення служби, самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), тим самим припинивши вчиняти кримінальне правопорушення.

Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутній на місці несення служби у військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), з 03.01.2019 по 16.01.2019.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав показання, що все було так як зазначено в обвинувальному акті, в скоєному розкаюється.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку і на підставі допиту обвинуваченого суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у інкримінованій йому дії.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані по ч.4 ст. 407 КК України , а саме, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу керівництва, не з`явився вчасно зі звільнення до розташування військової частини НОМЕР_3 .
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

До обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаюється у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цих законом санкцій, суд вважає з врахуванням, що обвинувачений в скоєному щиро розкаюється, його активне сприяння розкриттю злочину, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає, що маються достатні підстави, для призначення покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України та ч.4 ст. 70 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено, арешти на майно не накладались, судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначеного за вироком Яворівським районного суду Львівської області від 30.01.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років та 1 (одного) позбавлення волі.

З застосуванням ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, з моменту їй вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Чернігівським апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Козелецького

районного суду ОСОБА_1