Справа № 676/3402/18
Провадження № 1-кп/676/33/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2020 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

законного представника ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області об`єднане кримінальне провадження №0000560 від 06 квітня 2018 року, №0000773 від 11 травня 2018 року та №0000814 від 18 травня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 24 лютого 2020 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців (відбуває покарання з 04 липня 2019 року),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1, ч.3 ст.357, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1, ч.3 ст.357, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1, ч.3 ст.357, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за попередньою змовою між собою, 05 квітня 2018 року близько 01 год. у дворі будинку АДРЕСА_4 , переслідуючи корисливий мотив, вирішили заволодіти належним потерпілому ОСОБА_8 майном.

Реалізовуючи свій зазначений злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи спільно, застосувавши до ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилося в умисному нанесенні останньому ударів ногами та руками по голові, тулубу, руках і ногах, відкрито викрали належне потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майно: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 05.04.1982 року Кам`янець-Подільським МВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_8 , з обгорткою без встановленої стороною обвинувачення вартості; карту для виплат ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_9 , яка є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, та яку в подальшому мали намір використати для зняття грошових коштів; блокнот із записами без встановленої стороною обвинувачення вартості; мобільний телефон «NOKIA 6700 VERPUL» без встановленої стороною обвинувачення вартості; мобільний телефон «SAMSUNG GT-S3370» із сім-карткою «ВФ Україна» без встановлених стороною обвинувачення вартостей; 7 ключів до дверних замків без встановлених стороною обвинувачення вартостей та грошові кошти в сумі 600 грн., витягнувши зазначене майно з кишень одягу потерпілого ОСОБА_8 , чим завдали останньому майнової шкоди в неустановленому стороною обвинувачення розмірі.

Зазначеними діями, які виразилися: у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та вчиненому за попередньою змовою групою осіб; у викраденні офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, а також у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.186, ч.1, ч.3 ст.357 КК України, відповідно.

Обвинувачений ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні винність в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях не визнали та дали суду наступні показання.

Зокрема, ОСОБА_10 показав, що він підійшов на місце бійки між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 коли бійка уже закінчилась та приїхала поліція. ОСОБА_8 був роздягнутий, його одягали. ОСОБА_8 стояв спиною до нього, на його тулубі він бачив пошкодження. Після бійки, невідома особа дала йому банківську картку, сказала пін-код та наказала зняти кошти з картки. Разом із ОСОБА_18 пішли до банкомата, де спробували зняти кошти, але пін-код банківської картки виявився не вірним. Вони повернулися до грального закладу, але там уже нікого не було. Банківську картку не було кому віддавати, а тому він вирішив, що з ним пожартували та викинув її.

Згодом, разом із ОСОБА_11 зібралися йти до дому. ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_12 та запитав де він, після чого направилися до нього. Біля зупинки зустріли ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , між якими був конфлікт. Коли вони наблизилися до ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , останній дістав викрутку та почав махати нею перед ними. Він вдарив ОСОБА_8 рукою по зап`ястю та вибив викрутку у нього з рук. Далі ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_8 , від чого останній впав, оскільки був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Хто далі наносив удари ОСОБА_8 не бачив, особисто він більше ударів не наносив. Бачив, як ОСОБА_12 взяв телефон ОСОБА_8 , а як брав паспорт, не бачив. Потім він, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пішли вниз, біля медичного пункту вони розійшлись, він направився в одну сторону, а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в іншу. Ствердив, що ОСОБА_12 не втягував його в бійку, оскільки вона сталася раптово, а вони діяли з метою самозахисту, оскільки ОСОБА_8 вів себе агресивно по відношенню до них та махав викруткою. Мети заволодіння чужим майном у них не було.

Обвинувачений ОСОБА_11 суду повідомив, що навесні 2018 року він зайшов до грального закладу, що розташовувався по вул. Фрунзе (район «Цукрового заводу»), де зустрівся з ОСОБА_12 . При вході в гральний заклад вони почули крики та метушню, причиною яких була бійка між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 . В ході бійки ОСОБА_17 почав кричати: «Нога», а в руці ОСОБА_8 щось було біля ноги ОСОБА_17 . Тоді він почав відтягувати ОСОБА_8 від ОСОБА_17 . Коли він їх розборонив, ОСОБА_8 почав кричати та запитувати хто наступний. На обличчі у ОСОБА_8 він бачив сліди бійки, а чи були ушкодження на тілі, він не бачив. Невдовзі приїхали працівники поліції, проте ОСОБА_17 відмовився подавати в поліцію заяву про спричинення ОСОБА_8 йому тілесних ушкоджень. Після того, як поліції поїхала, він із ОСОБА_10 залишилися, ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_8 , поговорив з ним, віддав останньому куртку, футболку та інші речі та разом спокійно пішли вверх по

вул. Фрунзе. Через 5-7 хв. він зателефонував до ОСОБА_12 та запитав чи той збирається йти до дому, оскільки вони домовлялися піти разом. Оскільки ОСОБА_12 повідомив, що збирається йти до дому, він запитав де він знаходиться та підійшов з ОСОБА_10 до нього. Коли вони наближалися, почули крики та сварку між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які знаходилися біля двоповерхового будинку (неподалік гаражів). ОСОБА_8 кричав на ОСОБА_12 . Коли він та ОСОБА_10 підійшли ближче, ОСОБА_12 повідомив їм, що ОСОБА_8 знов «замкнуло». ОСОБА_8 почав погрожувати їм, що всіх вб`є та, діставши викрутку, почав розмахувати нею перед ними. ОСОБА_10 вибив у ОСОБА_8 викрутку з рук. ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_8 в область тулуба рукою, від чого останній впав на землю. Він підбіг, вдарив один раз по ребрам, декілька разів в бік та можливо один раз попав в голову. Удари він наносив з метою самозахисту, оскільки ОСОБА_8 погрожував їм та махав викруткою. Він запропонував ОСОБА_12 та ОСОБА_10 йти геть, і пішов вперед, вони невдовзі пішли вслід за ним. Коли він, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 відійшли від ОСОБА_8 , останній показав йому телефон та паспорт ОСОБА_8 , як забирав та куди ОСОБА_12 їх в подальшому подів він не бачив. Далі вони повернулися до грального закладу, ОСОБА_10 пішов, а ОСОБА_17 прийшов. Він, ОСОБА_12 та ОСОБА_17 невдовзі пішли на зупинку, оскільки гральний заклад зачинявся. Повз них проходив ОСОБА_8 , якого покликав ОСОБА_17 та запитав як ОСОБА_8 збирається компенсувати йому розірвану куртку. ОСОБА_8 сказав, що купить їм пива, але потрібно зняти гроші з банкомата. Вони всі пішли до банкомату, де ОСОБА_8 виявив, що у нього не має банківської картки. ОСОБА_8 сказав, що щось придумає і пішов. Він та ОСОБА_17 повернулися на зупинку, де пробули ще 15-20 хвилин та розійшлися до дому.

Також ОСОБА_11 ствердив, що бійка виникла раптово, вони ні про що з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 завчасно не домовлялися. Коли ОСОБА_8 йшов з ОСОБА_12 до дому, конфлікту між ними не було, а у ОСОБА_8 був у руках пакет. А коли вони зустріли ОСОБА_8 біля зупинки, то пакету у нього в руках уже не було і де він подівся він не знає.

У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_12 суду дав показання, що в день події близько 00 год. 00 хв. під гральним закладом розпочалась бійка між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , яка тривала близько 5-6 хвилин. Під час бійки, ОСОБА_8 та ОСОБА_17 наносили один одному численну кількість ударів по голові, тулубу та падали неодноразово на землю (бетон). При цьому ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згодом, ОСОБА_17 почав кричати щоб вони відтягнули від нього ОСОБА_8 , оскільки останній встромив йому викрутку в ногу. Вони їх розборонили. ОСОБА_8 поводив себе дуже агресивно, кричав. Невдовзі, приїхала поліція, яку викликали сусіди, бо почули галас. Поліція нікого не забрала та протокол не складала. В результаті бійки, ОСОБА_8 порвав ОСОБА_17 куртку та пообіцяв відшкодувати кошти за неї. ОСОБА_17 відмовився подавати в поліцію заяву про спричинення йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Коли поїхала поліція, ОСОБА_8 почав знімати з себе одяг та провокувати на бійку. Він вирішив забрати ОСОБА_8 щоб уникнути подальшого конфлікт, попросив ОСОБА_8 одягнутися та допоміг йому зібрати речі. ОСОБА_8 погодився на це, вони зібрали речі та він пішов його проводжати. По дорозі до дому, ОСОБА_8 почав йому погрожувати. В цей момент йому зателефонував ОСОБА_11 та запитав його, де він знаходиться. ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наздогнали його та ОСОБА_8 , коли між останніми вже розпочався конфлікт. В цей момент, ОСОБА_8 дістав викрутку та почав кидатися на них. ОСОБА_10 чи ОСОБА_11 (хто саме він не бачив) вибив викрутку з рук ОСОБА_8 . Він же з метою самозахисту наніс ОСОБА_8 два удари кулаком в область тулуба, від яких останній впав на землю, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння. Під час падіння у ОСОБА_8 випав телефон, який він в стані афекту забрав, щоб ОСОБА_8 нікому не зателефонував. Також, з бокового нижнього карману куртки ОСОБА_8 він витягнув паспорт. Пізніше, коли він усвідомив, що зробив, викинув паспорт та телефон десь біля грального закладу. Далі він, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пішли назад до грального закладу, а ОСОБА_8 залишився на тому ж місці при свідомості.

Через одну-півтори годин після вищеописаної події, коли він, ОСОБА_11 та ОСОБА_17 стояли на зупинці, повз них проходив ОСОБА_8 (пакету в руках у нього не було), останнього покликав ОСОБА_17 та запитав чи збирається ОСОБА_8 відшкодовувати йому кошти за розірвану куртку. ОСОБА_8 запропонував піти ОСОБА_17 до банкомату, щоб він зняв готівку та віддав ОСОБА_17 кошти. Біля банкомату ОСОБА_8 виявив, що банківської картки біля нього не має. ОСОБА_17 поцікавився у ОСОБА_8 , як вони будуть вирішувати питання з відшкодуванням шкоди. ОСОБА_17 та ОСОБА_8 домовилися що останній знайде кошти та віддасть, після чого ОСОБА_8 пішов. У руках в ОСОБА_8 був пакет, коли він проводжав його до дому, а де пакет подівся потім, він не знає, але вони його не брали. Також ОСОБА_12 ствердив, що не примушував ОСОБА_10 вступати в бійку, все сталося спонтанно, та взагалі не знав скільки йому років.

Що стосується вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, по факту відкритого заволодіння майном потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то незважаючи на невизнання вини обвинуваченими, їх винність у вчиненні зазначеного суспільно небезпечного діяння повністю підтверджується наступними наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом у судовому засіданні доказами.

Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні дав суду показання, що 05 квітня 2018 року близько 22 год. - 23 год. на п`ятачку, де розташований комп`ютерний клуб з гральними автоматами, в районі «Цукрового заводу» м.Кам`янець-Подільського Хмельницької області, між ним та незнайомим йому чоловіком, виник конфлікт, який переріс у бійку. Через деякий час, приїхали працівники поліції та, відібравши пояснення, поїхали. Після чого, він попрямував в напрямку свого будинку. Відійшовши 10-20 метрів від комп`ютерного клубу, до нього з однієї сторони підійшов спочатку ОСОБА_12 , а потім з іншої сторони - ОСОБА_10 , а ззаду йшов ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , взявши його під руки, повели в темний двір. Хтось з них поставив йому підніжку і вдарив в задню частину голови, від чого він впав на землю і на секунду втратив свідомість, а далі всі троє почали наносити йому удари ногами по різних частинах тіла. Після цього, однин із них тримав його за руки, а інші почали обшукувати його кишені. З кишень забрали гроші, два телефони, паспорт, ключі від квартири, а також картку «Приват Банку» та почали вимагали повідомити їм до цієї банківської карки пін-код. Сказавши їм невірний пін-код, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 залишили його та пішли в невідомому йому напрямку. Після цього, він перелізши на невелику відстань від місця побиття, на 2-3 години втратив свідомість, а коли прийшов до свідомості, пішов до свого знайомого, звідки уже зателефонував дружині та попросив привезти йому ключ від квартири.

Потерпіла ОСОБА_9 суду повідомила, що в перших числах квітня 2018 року вона перебувала за межами міста. Близько 07 год. ранку на її мобільний телефон зателефонував її чоловік ОСОБА_8 , однак не зі свого телефону та попросив, щоб вона привезла йому ключі від квартири, так як його побили і забрали його речі. Крім того, пояснив, що телефонує з мобільного телефону свого знайомого та на «Viber», з цього ж номеру телефону, скинув фото свого обличчя з ознаками побиття. Після цього, вона розповіла йому де живе її знайома - ОСОБА_19 , та сказала, щоб він пішов до неї. По дорозі до міста вона спілкувалася із ОСОБА_8 по телефону своєї знайомої Уляни. Під час розмови ОСОБА_8 розповів її, що він разом із своїм знайомим, якого випадково зустрів, пішов до комп`ютерного клубу, що в районі «Цукрового заводу» м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, щоб випити по пляшці пива. На вулиці біля вказаного клубу у нього з невідомим йому чоловіком виникла бійка. Після бійки він попрямував додому. Дорогою додому його наздогнало троє хлопців, які були в капюшонах, та вдарили його в область задньої частини голови, від чого він впав, а далі почали бити по всіх частинах тіла. Забрали у нього 2 ключі від квартири, ключі від роботи, пару нового взуття, вишивку ручної роботи, телефон марки «Samsung», паспорт та її картку «Приват Банк» для соціальних виплат на дитину, яка знаходилась у обкладинці його паспорта. Окрім того, їй на мобільний телефон, через додаток «Приват 24» близько 01-02 год. надходили смс-повідомлення зі змістом «невірний пін-код». Також, під час телефонної розмови із ОСОБА_8 , вона переконала його, щоб повідомити правоохоронні органи про дану подію, в результаті чого зателефонували дільничному.

Крім зазначених вище показань потерпілих, винність обвинувачених у вчиненні грабежу потерпілого ОСОБА_8 підтверджується іншими наданими стороною обвинувачення доказами по справі.

Зокрема, даними протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06 квітня 2018 року (т.2 а.с.7), згідно якого потерпілий ОСОБА_8 повідомив працівникам поліції про те, що 05 квітня 2018 року близько 00 год. 50 хв. по вул.Князя Володимира в м.Кам`янець-Подільському, невідомі особи із застосуванням насильства, яке небезпечне для його здоров`я, а саме нанісши йому удари ногами по тулубу та голові, відкрито заволоділи його майном, а саме парою туфель, полотном із вишиванкою, мобільним телефоном «Нокія» без сім-картки, мобільним телефоном «Самсунг» із сім-карткою, грошима в сумі 600 грн,, банківською карткою «Приватбанк» та паспортом громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_8 .

Даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 10 квітня 2018 року (т.2 а.с.27-28), відеозапис слідчої дії якої був продемонстрований в судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за завідомо неправдиві показання, детально розповів та продемонстрував на місці події як та за яких обставин обвинувачені відкрито заволоділи належними йому грошовими коштами, ключами, мобільними телефонами, паспортом та банківською карткою. Зокрема про те, що коли він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, йшов додому біля будинку АДРЕСА_4 , до нього підійшли невідомі йому особи, відвели його в двір, де нанесли удар по голові, від якого він впав на землю. А коли він лежав на землі, то нанесли один удар ногою в обличчя та ще декілька ударів по різних частинах тулуба. Після чого хтось із нападників обшукав кишені його одягу та витягнув із них грошові кошти в сумі близько 700 грн., два мобільні телефони, ключі від вхідних дверей та паспорт, в якому знаходилася банківська картка. Тоді ж, почали вимагати повідомити їм пін-код до банківської картки, на що він повідомив хибний пін-код. І після того, як йому знову нанесли кудись удар, він втратив свідомість.

Даними протоколу огляду місця події від 07 квітня 2018 року (т.2 а.с. 40-41), згідно з яким під час проведення огляду місця події відкритого заволодіння належних потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майна, а саме двору будинку АДРЕСА_4 , виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із парою взуття та полотном із вишиванкою, які належать потерпілим та були в ОСОБА_8 під час вчинення грабежу та які у відповідності до вимог ст.100 КПК України оглянуті слідчим (т.2 а.с.74), визнані речовими доказами і передані на зберігання до камери схову Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с.79,80).

Даними протоколу огляду місця події від 07 квітня 2018 року (т.2 а.с.42-44), відповідно до якого під час проведення огляду місця події, яким є ділянка проїжджої частини дороги, що розташована на перехресті вулиць Князя Володимира та Максимчука в м.Кам`янець-Подільському, місце розташування якого неподалік будинку №11 по вул.Князя Володимира та будинку №5 по вул.Ценського, тобто неподалік від зазначеного вище місця події, у стічній ямі каналізаційної системи виявлено та вилучено обгортку від спаленого паспорта громадянина України ОСОБА_8 та сім-картку «ВФ Україна» № НОМЕР_3 , які у відповідності до вимог ст.100 КПК України оглянуті слідчим (т.2 а.с.74), визнані речовими доказами і передані на зберігання до камери схову Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с.79,80).

Даними протоколу огляду речового доказу наданого стороні кримінального провадження від 07 квітня 2018 року (т.2 а.с.52), згідно з яким баба обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_13 на підставі власноручно написаної заяви від 07 квітня 2018 року (т.2 а.с.51) добровільно видала слідчому куртку-вітровку чорного кольору з написом «NAPAPIJRI» свого онука ОСОБА_10 , в якій останній був одягнений під час вчинення грабежу, яка у відповідності до вимог ст.100 КПК України оглянута слідчим (т.2 а.с.74), визнана речовим доказом та передана на зберігання до камери схову Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с.79,80).

Як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання від 10 квітня 2018 року з долученими до нього ілюстративними таблицями (т.2 а.с.65-67, 71-73) потерпілий ОСОБА_8 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох осіб чоловічої статті впізнав за рисами обличчя, зовнішності та статурі обвинуваченого ОСОБА_11 та за рисами обличчя обвинуваченого ОСОБА_12 , як осіб, які із застосуванням насильства відкрито викрали в нього майно.

Зазначенні вище докази визнаються судом належними, оскільки їх дані прямо та непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та іншим обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а також визнаються допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України.

Разом з тим, наданий стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинувачених у вчиненні ними інкримінованих кримінальних правопорушень протокол огляду місця події від 06 квітня 2018 року з долученими до нього ілюстративними таблицями (т.2 а.с. 10-18), відповідно до яких оглянуто частину прохідної доріжки довжиною близько 250-300 метрів, що починається від лівої сторони житлового будинку по АДРЕСА_5 , відповідно до вимог ст.85 КПК України визнаються судом неналежними доказами, оскільки їх дані ні прямо, ні непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та іншим обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Також судом визнається недопустимими доказами протокол пред`явлення особи для впізнання від 10 квітня 2018 року з долученими до нього ілюстративними таблицями (т.2 а.с.68-70), відповідно до яких потерпілий ОСОБА_8 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох осіб чоловічої статті впізнав за рисами обличчя та зовнішньому вигляду неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , як особу, яка із застосуванням насильства відкрито викрала в нього майно, виходячи з наступних правових підстав.

Так, відповідно до вимог ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (частина 1). Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (частина 2).

А згідно з приписами частини першої статті 227 КПК України при проведенні слідчих (розшукових) дій за участю малолітньої або неповнолітньої особи забезпечується участь законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря.

Проте, в порушення зазначеної процесуальної норми слідчим при проведенні за участі на той час неповнолітнього ОСОБА_10 слідчої дії пред`явлення особи для впізнання не було забезпечено участь його законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря.

Таким чином, оскільки зазначений доказ здобутий стороною обвинувачення не у порядку, встановленому КПК України, він визнається судом недопустимим доказом.

З підстав, визначених ст.86 КПК України судом визнаються недопустимими і інші докази сторони обвинувачення, зокрема виписка про рух коштів, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілої ОСОБА_9 рахунку № НОМЕР_2 за період з 03 по 08 квітня 2018 року, та фотознімки з банкомату цього ж банку від 05 квітня 2018 року (т.2 а.с.86-89), а також дані заяви письмової заяви потерпілої ОСОБА_9 від 10 квітня 2018 року та протоколу огляду речового доказу наданого стороні кримінального провадження від 10 квітня 2018 року (т.2 а.с.84,85), на підставі яких слідчий отримав зазначені вище докази.

Так, як вбачається зі змісту вказаних заяви потерпілої ОСОБА_9 та протоколу, ОСОБА_9 добровільно надала слідчому зазначенні вище документи.

Разом із тим, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 категорично ствердила, що вона не зверталася до представників ПАТ КБ «ПриватБанк» із проханням надати їй виписку про рух коштів відкритого на її ім`я рахунку та фотознімки з банкомату, а отже відповідно і не отримувала ці документи від представників банку.

Таким чином, із врахуванням зазначеного твердження потерпілої ОСОБА_9 та відсутністю в матеріалах кримінального провадження інших даних, які би підтверджували законність джерела отримання стороною обвинувачення зазначених вище документів, відомості в яких становлять банківську таємницю та відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.162 КПК України належать до документів, які містять охоронювану законом таємницю, а отже доступ до яких у відповідності до вимог глави 15 КПК України має здійснюватися виключно на підставі ухвали слідчого судді чи суду, суд дійшов висновку, що ці докази здобуті стороною обвинувачення не у порядку, встановленому КПК України, а тому і вони визнаються судом недопустимими доказами.

Крім того, з цих же підстав судом визнаються недопустимими надані стороною обвинувачення інші докази, зокрема довідки фізичних осіб- підприємців ОСОБА_20 від 12 квітня 2018 року та ОСОБА_21 від 13 квітня 2018 року про вартість відкрито викраденого обвинуваченими в потерпілого ОСОБА_8 майна станом на день вчинення кримінального правопорушення 05 квітня 2018 року (т.2 а.с.92, 93, 96, 98, 101,103), зокрема те, що вартість бувших у використанні мобільного телефону «Нокія» на 4 сім-картки становила 1600 грн., а мобільного телефону «Самсунг» 3000 грн., вартість сім-картки «МТС» 30 грн., вартість блокнота 30 грн. та вартість бувшого у використанні дверного ключа з напівкруглим та плоскими стержнями 25 грн., оскільки стороною обвинувачення не надано суду будь-яких підтверджуючих документів права цих фізичних осіб-підприємців надавати інформацію про вартість таких речей. На підтвердження цієї обставини стороною обвинувачення надано суду лише посвідчену незрозуміло якою службовою особою ГУНП в Хмельницькій області (міститься лише підпис без зазначення посади, прізвища та ініціалів) фотокопій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 серії ВО2 №615573, виданого 04 квітня 2007 року виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області (т.2 а.с.99) та свідоцтва платника єдиного податку серії А №490092, виданого 21 січня 2012 року Кам`янець-Подільською ОДПІ на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_21 . Проте, стороною обвинувачення не надано доказів того, що вказані свідоцтва на день видачі довідок були дійсні та не припинили свою дію. Крім того, із свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 взагалі не відомо, яким видом господарської діяльності він має право займатися, а із свідоцтва платника єдиного податку вбачається, що ОСОБА_21 має право займатися таким видом господарської діяльності як 95_29 «ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку».

Крім того, в порушення вимог пункту 6 частини другої статті 242 КПК України, в редакції яка була чинною на час проведення досудового розслідування, сторона обвинувачення не звернулися до слідчого судді з відповідним клопотанням про залучення експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, завданих потерпілим кримінальним правопорушенням, хоча в силу імперативності зазначеної норми кримінального процесуального закону зобов`язана була це зробити незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків.

Саме тому, судом при зазначенні у мотивувальній частині цього вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчиненні та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, зазначається про відкрите викрадення обвинуваченими в потерпілого ОСОБА_8 належного йому майна без встановленої стороною обвинувачення вартості.

Також судом визнаються недопустимими докази на підтвердження винуватості обвинувачених в інкримінованих кримінальних правопорушеннях надані стороною обвинувачення дані протоколів проведення слідчих експериментів від 08 травня 2018 року за участю свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_18 (т.2 а.с.196-201), виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до приписів частини першої статті 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

А згідно з вимогами частини шостої цієї ж статті про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами КПК України, в якому докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Натомість, як вбачається з протоколів проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_18 , а також продемонстрованих у судовому засіданні відеозаписів цих слідчих дій, слідчий провів ці слідчі дії не з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ч.1 ст.240 КПК України і є основною метою проведення цієї слідчої дії, а фактично провів допит цих свідків з виїздом на місце події.

Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що фактично слідчим була проведена за участю свідків слідча дія - допит свідка відповідно до вимог ст.244 КПК України, а не слідчий експеримент відповідно до вимог ст.240 КПК України, проте, суд, дотримуючись визначеного у ст.23 КПК України загальної засади кримінального провадження - безпосередність дослідження показань учасників кримінального провадження, не може визнати показання цих свідків під час проведення за їх участю слідчого експерименту як докази.

Крім того, в порушення вимог зазначеної вище норми кримінального процесуального закону (ч.6 ст.240 КПК України) слідчий у вказаних протоколах проведення слідчих експериментів не виклав докладно послідовність дій, умови і результати проведених слідчих експериментів, а обмежився лише зазначенням того, що повідомили свідки під час проведення цієї слідчої дії.

Також судом визнається недопустимим наданий стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень протокол огляду доказів від 21 травня 2018 року, даними якого сторона обвинувачення намагалася підтвердити факт з`єднання абонентів з номерами НОМЕР_4 , який використовував ОСОБА_11 , НОМЕР_5 , який використовував ОСОБА_12 та НОМЕР_6 , який використовував ОСОБА_10 , в період вчинення інкримінованих їм діянь, оскільки зазначений протокол в порушення вимог частини п`ятої статті 104 КПК України не підписаний слідчим, який його складав.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Проте, на думку суду зазначена кваліфікація є невірною, а тому дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за вказаним звинуваченням необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та вчинене за попередньою змовою групою осіб, виходячи з наступних правових підстав.

Так, виходячи зі змісту ст. 187 КК України обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.
Виходячи з системного аналізу правових норм, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.
Натомість, під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.
Таким чином, головним критерієм відмежування грабежу від розбою є характер застосованого до потерпілого насильства як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя та здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.
Разом із тим, стороною обвинувачення в судовому засіданні будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами не доведено поза розумним сумнівом наявності в діях обвинувачених об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, виходячи з наступних правових підстав.

Так, як вбачається з обвинувального акту, сторона обвинувачення при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання в частині обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України в обвинувачення ОСОБА_23 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ставиться те, що вони за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, здійснили напад на потерпілого ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_12 умисно наніс кілька ударів ногами по тулубу, голові та ногах лежачого потерпілого ОСОБА_8 . В цей же час ОСОБА_11 та ОСОБА_10 також наносили удари ногами та руками по голові, тулубу, руках і ногах ОСОБА_8 , чим спільно спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня, трьох синяків в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка правого ока, на передній і задній поверхні правої вушної раковини, забою правої нирки, які по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; шести садин в області спинки носа, верхньої губи зліва, правої підочної ділянки, середнього відділу нижнього повіка правого ока, в тім`яній ділянці зліва, на задній поверхні правої вушної раковини та численні садини на задній поверхні правого ліктьового суглобу, в підлопатковій ділянці справа, трьох садин на тильній поверхні І-х між фалангових суглобів 3,4,5-го пальців правої кисті, садини в області черевної стінки на рівні пупця справа, двох синяків на передньо-боковій поверхні грудної клітки зліва (в проекції 7-го ребра) і справа (в проекції 7-8 ребер) по передньо-підпахвових лініях, які по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Далі ОСОБА_11 переконався чи немає поруч випадкових свідків, які могли б бачити їх або завадити їх діям, а ОСОБА_12 і ОСОБА_10 в цей час обшукали кишені куртки і штанів потерпілого ОСОБА_8 та діючи спільно відкрито викрали належне останньому та потерпілій ОСОБА_9 майно.
Тобто, викладаючи в обвинувальному акті об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначеного діяння, сторона обвинувачення кваліфікувала дії обвинувачених за ч.2 ст.187 КК України за ознакою напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, зокрема спричинення потерпілому ОСОБА_8 під час нападу легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня, трьох синяків в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка правого ока, на передній і задній поверхні правої вушної раковини, забою правої нирки.
На підтвердження зазначених обставин стороною обвинувачення надано висновок експерта №177 від 11-13 квітня 2018 року (т.2 а.с.38-39), наданого за результатами проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до якого в останнього дійсно виявлено: легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня, трьох синяків в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка правого ока, на передній і задній поверхні правої вушної раковини, забою правої нирки, які могли утворитися внаслідок ударів тупими твердими предметами, можливо взутими ногами; легкі тілесні ушкодження у вигляді шести садин в області спинки носа, верхньої губи зліва, правої підочної ділянки, середнього відділу нижнього повіка правого ока, в тім`яній ділянці зліва, на задній поверхні правої вушної раковини та численні садини на задній поверхні правого ліктьового суглобу, в підлопатковій ділянці справа, три садини на тильній поверхні І-х між фалангових суглобів 3,4,5-го пальців правої кисті, садини в області черевної стінки на рівні пупця справа, які могли утворитися як від дії тупих твердих предметів, так і при ударах об такі; легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синяків на передньо-боковій поверхні грудної клітки зліва (в проекції 7-го ребра) і справа (в проекції 7-8 ребер) по передньо-підпахвових лініях, які могли утворитися внаслідок ударів тупими твердими предметами. Цим же висновком підтверджено ту обставину, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися 05 квітня 2018 року.
Разом з тим, із показань в судовому засіданні обвинувачених вбачається, що незадовго перед їх конфліктом з потерпілим ОСОБА_8 , в останнього з ОСОБА_17 був конфлікт, в ході якого вони наносили один одному численні удари та в результаті цього спричинили один одному тілесні ушкодження.

Факт бійки з ОСОБА_17 перед нападом обвинувачених підтвердив у судовому засіданні і потерпілий ОСОБА_8 .

Також, зазначену обставину підтвердив свідок ОСОБА_17 , який в судовому засіданні повідомив, що в квітні 2018 року близько 24 год. перед входом у гральний заклад, який розташовувався в районі «Цукрового заводу», у нього з потерпілим ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт, в ході якого останній наніс йому удар кулаком в обличчя, внаслідок чого розбив йому губи. Між ними зав`язалась бійка, в ході якої він повалив ОСОБА_8 на землю, в результаті чого останній вдарився головою об землю. При цьому свідок ствердив, що під час бійки він наніс ОСОБА_8 близько 20 ударів по голові та тулубу, а ОСОБА_8 засунув йому щось гостре (викрутку чи шило, що саме він не бачив) в ногу, після чого їх розборонили.

Крім того, факт бійки між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 підтвердив у судовому засіданні свідок сторони обвинувачення ОСОБА_18 , який також ствердив, що навесні 2018 року близько 00 год. 00 хв. був очевидцем того, як перед входом у гральний заклад, що розташовувався по вул.Ценського в м.Кам`янець-Подільському (район «Цукрового заводу»), між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_17 почалась суперечка, ініціатором якої був ОСОБА_24 , яка переросла в бійку. Свідок ствердив, що в ході бійки ОСОБА_17 наніс ОСОБА_8 близько 20 ударів кулаком та ногою по тулубу та голові, а також те, що при падінні від «підніжки» на землю (бетонну плиту) ОСОБА_8 вдарився головою. А розборонили ОСОБА_17 та ОСОБА_8 лише тоді, як ОСОБА_17 почав кричати, щоб від нього відтягнули ОСОБА_8 , бо останній штурхає його заточкою в ногу.

Таким чином, у судовому засіданні з показань обвинувачених, потерпілого та свідків встановлено, що незадовго перед заволодінням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в потерпілого ОСОБА_8 майном, між ОСОБА_17 та потерпілим ОСОБА_8 мав місце конфлікт, який супроводжувався обопільною бійкою, в ході якої ОСОБА_17 наносив ОСОБА_8 значну кількість ударів руками та ногами по голові та тулубу (близько 20 ударів), в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження. При цьому, із врахуванням кількості нанесених ОСОБА_17 потерпілому ОСОБА_8 ударів (близько 20), механізму їх нанесення (наносилися руками та ногами) та частини тіла, куди вони були спрямовані (голова та тулуб), не виключається та обставина, що тілесні ушкодження, які зазначенні у висновку експерта №177 від 11-13 квітня 2018 року, в тому числі ті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, були заподіянні не обвинуваченими під час заволодіння в потерпілого ОСОБА_8 майном, а перед цим ОСОБА_17 під час бійки.

Зазначена обставина стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами не спростована.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на користь такої особи визначено і ч.4 ст.17 КПК України.

Таким чином, оскільки стороною обвинувачення в судовому засіданні у відповідності до вимог ст.92 КПК України належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведено тієї обставин, що саме обвинуваченими під час заволодіння в потерпілого ОСОБА_8 майном були заподіянні останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а не ОСОБА_17 під час бійки з ОСОБА_8 , яка мала місце незадовго до цієї події, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, та з врахуванням тієї обставини, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та вчинене попередньою змовою групою осіб.

З цих же підстав, на думку суду, стороною обвинувачення не доведено, що і інші тілесні ушкодження, які зазначенні у висновку експерта №177 від 11-13 квітня 2018 року, були заподіянні ОСОБА_8 саме обвинуваченими під час заволодіння в останнього майном, а не ОСОБА_17 під час бійки з ОСОБА_8 , яка мала місце незадовго до цієї події. Саме тому, судом при зазначенні у мотивувальній частині цього вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчиненні та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, зазначається про застосування обвинуваченими до потерпілого ОСОБА_8 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилося в умисному нанесенні останньому ударів ногами та руками по голові, тулубу, руках і ногах, без зазначення які саме тілесні ушкодження були при цьому заподіяння потерпілому, оскільки потерпілий, як під час проведення досудового розслідування, так і в судовому засіданні ствердив, що безпосередньо перед заволодінням обвинуваченими в нього майном, останніми йому наносилися удари руками та ногами по голові та тулубу. До того ж, факт нанесення ударів потерпілому під час події не заперечили в судовому засіданні і самі обвинуваченні, проте ствердили, що наносили їх з метою самозахисту.

При цьому судом встановлено, що зазначенні вище дії мали місце, обвинуваченні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 винні у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягають покарання за його вчинення.

Невизнання обвинуваченими вини у вчиненні відкритого викрадення у потерпілого ОСОБА_8 майна розцінюється судом як їх намагання уникнути відповідальності за вчинення цього суспільно небезпечного діяння, а їх твердження, що вони не заволодівали майном потерпілого, повністю спростоване наведеними вище наданими стороною обвинувачення доказами, які між собою узгоджуються.

При цьому твердження сторони захисту про те, що в обвинувачених не було попередньої домовленості про спільне заволодіння майном у потерпілого ОСОБА_8 , спростовується наступним.

Так, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Виходячи з усталеної судової практики та положень ч.2 ст.28 КК України, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення його декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовилися про такі дії. Домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди про скоєння відповідного діяння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Така домовленість може відбуватись у будь-якій формі - як у вербальній, так і за допомогою конклюдентних дій.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що до нього з однієї сторони підійшов спочатку саме ОСОБА_12 , а потім з іншої сторони - ОСОБА_10 , а ззаду йшов ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , взявши його під руки, повели в темний двір. Хтось з них поставив йому підніжку і вдарив в задню частину голови, від чого він впав на землю і на секунду втратив свідомість, а далі всі троє почали наносити йому удари ногами по різних частинах тіла. Після цього, однин із них тримав його за руки, а інші почали обшукувати його кишені, з яких і вилучили два мобільні телефони, грошові кошти в сумі 600 грн. та паспорт громадянина України, виданого на його ім`я, в якому знаходилася картка для виплат ПАТ «Приват Банк», видана на ім`я його дружини ОСОБА_9 .

Крім того, самі обвинуваченні в судовому засіданні не заперечили факту конфлікту між ними та потерпілим ОСОБА_8 , нанесення йому під час цього конфлікту ударів та заволодіння ОСОБА_12 належних потерпілому мобільного телефону та паспорту.
Виходячи з наведеного, здобуті у справі докази в сукупності з послідовністю і характером дій обвинувачених, які діяли синхронно, підтримуючи діями один одного, об`єктивно доводять винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у відкритому заволодінні чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Крім того, не грунтується на вимогах закону твердження сторони захисту про те, що у зв`язку з не встановленням стороною обвинувачення розміру матеріальних збитків вартості відкрито викраденого у потерпілого ОСОБА_8 майна, у діях обвинувачених відсутній склад будь-якого злочину, пов`язаного з незаконним заволодінням цим майном, оскільки при кваліфікації дій особи за ст.186 КК України вартість відкрито викраденого чужого майна не впливає на кваліфікацію цього злочину.
Також судом встановлено, що інші дії, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що виразились у викраденні офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, а також у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом, мали місце. Зазначені дії містять склади кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.357 КК України, відповідно. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 винні у вчиненні цих кримінальних правопорушень та підлягають покаранню за їх вчинення.

Також в обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стороною обвинувачення ставиться в вину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно. Зокрема те, що ОСОБА_12 05.04.2018 близько 01.00 год. під час вчинення розбійного нападу, діючи з єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 вказав ОСОБА_10 , щоб той пішов до банкомату та зняв за допомогою раніше викраденої картки для виплат гроші із рахунку ОСОБА_9 для чого ОСОБА_12 передав картку для виплат ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 та повідомив пін-код ОСОБА_10 .

Після цього, 05.04.2018 о 01 год. 33 хв. ОСОБА_10 , переслідуючи мету незаконного збагачення, помістив у банкомат САНМ5656, що розташований по вул. Князя Володимира,13 в м. кам`янці-Подільському, вказану картку для виплат та ввів пін-код для отримання доступу до коштів на рахунку та їх зняття через термінал й викрадення, проте, так як введений ним пін-код виявився невірним, отримати доступ до рахунку та викрасти кошти він не зміг. Таким чином ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 намагались повторно умисно таємно викрасти кошти на загальну суму 1700 грн., однак, не довели злочин до кінця, оскільки введений пін-код виявився хибним, внаслідок чого останні не довели злочин до кінця з причин, які не залежали від їх волі, хоча ними були виконані усі дії, які вони вважала необхідним для доведення злочину до кінця.

Проте, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами не доведено вини обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_25 у вчиненні цього кримінального правопорушення, а тому вони підлягають виправданню за цим обвинуваченням на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинувачених є склад цього кримінального правопорушення, виходячи з наступних правових підстав.

Так, предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, є чуже майно. Це кримінальне правопорушення відноситься до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони якого є й суспільно небезпечні наслідки майнового характеру. У частинах 2-4 Примітки до статті 185 КК конкретизовано (формалізовано) такі наслідки, тобто законодавцем встановлено їх мінімальний і максимальний розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Вартість чужого майна як предмета крадіжки є критерієм розмежування кримінально-караного викрадення чужого майна від дрібного викрадення такого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1762 грн.

Згідно пункту 1 розділу XIX «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» неоподаткований мінімум доходів громадян дорівнює податковій соціальній пільзі (ПСП) і надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, тобто 50 % від 1762 грн. у 2018 році і становить 881 грн.

Отже, дрібне викрадення чужого майна (2018 р.) за КУпАП = 0,2 *ПСП (881 грн.) відповідає сумі, що не перевищує 176 грн. 20 коп.

Таким чином, у 2018 році кримінальна відповідальність за крадіжку буде виникати при вартості майна на суму, яка перевищує 176 грн. 20 коп.

Стороною обвинувачення в обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_25 ставиться те, що вони намагалися таємно викрасти належні потерпілій ОСОБА_9 кошти на загальну суму 1700 грн., однак, не довели злочин до кінця, оскільки введений пін-код виявився хибним, внаслідок чого останні не довели злочин до кінця з причин, які не залежали від їх волі, хоча ними були виконані усі дії, які вони вважала необхідним для доведення злочину до кінця.

Разом з тим, стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами поза розумним сумнівом не доведено тієї обставини, що обвинуваченні намагалися таємно викрасти належні потерпілій ОСОБА_9 кошти саме на загальну суму 1700 грн.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 ствердив, що після бійки потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , невідома особа дала йому банківську картку, сказала пін-код та наказала зняти кошти з картки. Тоді ж пішов до банкомата та спробував зняти кошти, але пін-код виявився не вірним. Вирішивши, що з ним пожартували, викинув банківську картку. Тобто, сам обвинувачений в судовому засіданні не конкретизував, яку саме суму грошових коштів він мав намір зняти. А єдиний, наданий стороною обвинувачення доказ на підтвердження наявних на відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілої ОСОБА_9 рахунку № НОМЕР_2 грошових коштів на момент можливого зняття з цього рахунку грошових коштів ОСОБА_10 виписка про рух коштів по зазначеному рахунку за період з 03 по 08 квітня 2018 року визнаний судом недопустимим доказом із зазначених вище підстав.

Таким чином, стороною обвинувачення в судовому засіданні будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б підтверджували, що обвинуваченні намагалися таємно викрасти належні потерпілій ОСОБА_9 грошові кошти в сумі, яка перевищує 176 грн. 20 коп., не доведено. Тобто стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинувачений є склад кримінального правопорушення, передбачений ст.185 КК України, а саме його об`єктивна сторона, що відповідно до вимог ч.2 ст.17 та п.3 ч.1 ст.373 КПК України є безумовною підставою для прийняття судом рішення про визнання обвинувачених невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та їх виправдання за цим звинуваченням.

Крім того, стороною обвинувачення в обвинувачення ОСОБА_12 ставиться вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність. Зокрема те, що він, маючи прямий умисел на втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виповнилося 18 років та останній є неповнолітнім, умисно втягнув його в злочинну діяльність пов`язану із незаконним заволодінням чужим майном, тобто покликав ОСОБА_10 у двір будинку АДРЕСА_4 , де почав вчиняти протиправні насильницькі дії щодо ОСОБА_8 спрямовані на заволодіння майном потерпілого, чим викликав у неповнолітнього бажання вчиняти злочини, в результаті чого ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вчинив розбійний напад на ОСОБА_8 , незаконно заволодівши при цьому офіційним документом та паспортом, а після цього вчинив закінчений замах на таємне викрадення коштів ОСОБА_9 .

Проте, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами поза розумним сумнівом не доведено вини ОСОБА_12 у вчиненні цього кримінального правопорушення, а тому він підлягає виправданню і за цим обвинуваченням на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення, виходячи з наступних правових підстав.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.304 КК України полягає у втягненні неповнолітніх у злочинну діяльність, а суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Втягнення у злочинну діяльність означає дії, спрямовані на те, щоб викликати у неповнолітнього бажання взяти участь у вчиненні хоча б одного конкретного злочину або отримати навички злочинної діяльності, які можуть бути застосовані згодом. Втягнення - це дії, внаслідок яких інша особа спонукається до певної поведінки (у даному випадку - до вчинення неповнолітнім злочину), залучається до неї, в такої особи виникає бажання поводитись певним чином. При цьому, на відміну від примушування, особа згодом вчиняє бажані для винного дії за власною волею. Втягнення полягає у впливі на свідомість конкретного чоловіка чи жінки завдяки переконуванню в доцільності, вигідності певної поведінки. Воно здійснюється шляхом умовлянь, підкупу, розпалювання почуття помсти, заздрощів або інших низьких спонукань, розповідей про легкість і доступність певних дій, навчання способам та прийомам їх виконання тощо.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №2 від 27.02.2004 року «Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність» звернув увагу судів на те, що судам необхідно з`ясовувати, які форми та способи втягнення неповнолітнього у вчинення протиправних дій застосовувалися дорослою особою, характер фізичного або психічного примусу, а також - чи не зловживала ця особа службовою, матеріальною або іншою залежністю від неї неповнолітнього. Засуджуючи дорослих осіб за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність, суди повинні приділяти належну увагу формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, розкриваючи як суб`єктивну, так і об`єктивну сторони діянь із зазначенням конкретних форм і способів втягнення та ролі дорослих у вчиненні злочинів у групі з неповнолітніми, а також із обґрунтуванням юридичної кваліфікації дій підсудних.

За змістом кримінального закону під втягненням неповнолітнього у злочинну чи іншу антигромадську діяльність треба розуміти певні дії дорослої особи, вчинені з будь-яких мотивів і пов`язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою викликати у нього рішучість взяти участь в одному чи декількох злочинах або займатись іншою антигромадською діяльністю. Втягнення завжди передбачає наявність причинного зв`язку між діями дорослої особи і виникненням у неповнолітнього бажання вчинити протиправні дії.

Зазначений наслідок може досягатися за допомогою всіх видів фізичного насильства (заподіяння тілесних ушкоджень, мордування, катування тощо) і психічного впливу (погроза застосувати насильство, завдати матеріальних збитків, зганьбити в очах однолітків та товаришів, позбавити повсякденного спілкування, переконання, залякування, обман, шантаж, підкуп, розпалювання почуття помсти, заздрості або інших низьких почуттів; давання порад про місце й способи вчинення злочину або приховання його слідів; обіцянка приховати сліди злочину, забезпечити грошима, подарунками, розвагами тощо).

Злочин, відповідальність за який передбачена ст. 304 КК, вважається закінченим з моменту здійснення дорослою особою дій, спрямованих на втягнення неповнолітнього у злочинну або іншу антигромадську діяльність, незалежно від того, чи вчинив неповнолітній злочин або інші антигромадські дії.

За відсутності ознак втягнення дорослі особи, які вчинили злочини в групі з неповнолітніми, несуть відповідальність за співучасть у конкретних злочинах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 категорично заперечив свою причетність до втягнення неповнолітнього ОСОБА_10 у злочину діяльність та ствердив, що не вчиняв будь-яких дій фізичного чи психічного вплину на неповнолітнього ОСОБА_10 , які були би спрямовані на вчинення останнім кримінальних правопорушень. У свою чергу неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні також заперечив вчинення ОСОБА_12 будь-яких дій, які були би спрямовані на вчинення ним кримінальних правопорушень.

Інших доказів, на спростування позиції обвинувачених щодо вказаних обставин прокурором суду надано не було.

Зокрема, прокурором у судовому засіданні не доведено, а судом не встановлено, тих обставин, які конкретні дії вчиняв ОСОБА_12 , внаслідок яких неповнолітній ОСОБА_10 спонукався до певної поведінки (у даному випадку - до вчинення неповнолітнім кримінальних правопорушень), які саме дії ОСОБА_12 полягали у впливі на свідомість неповнолітнього ОСОБА_10 завдяки переконуванню в доцільності, вигідності вчинення останнім кримінальних правопорушень (умовляння, підкуп, розпалювання почуття помсти, заздрощі або інших низьких спонукань, розповіді про легкість і доступність певних дій, навчання способам та прийомам їх виконання тощо).

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 вперше притягається до кримінальної відповідальності, а неповнолітній ОСОБА_10 раніше (19.06.2017 року) уже засуджувався за вчинення умисного корисливого злочину проти власності (ч.1 ст.186 КК України). Крім того, як вбачається з вироку Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року обвинувачений ОСОБА_10 засуджений цим вироком за вчинення одноособово цілого ряду умисних корисливих тяжких злочинів проти власності (ч.3 ст.185 КК України), вчинених у 2017 році. На переконання суду, зазначені обставини викликають обгрунтовані сумніви в тому, що ОСОБА_12 , який хоча і є повнолітнім, проте вперше притягається до кримінальної відповідальності, втягнув у протиправну діяльність ОСОБА_10 , який хоча і на день вчинення інкримінованих діянь був неповнолітнім, проте до цього уже неодноразово самостійно вчиняв суспільно-небезпечні діяння.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_12 складу інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, а тому з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України, положень ст.ст. 3, 6 Конвенції Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, а також рекомендацій, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку», суд приходить до переконливого висновку про необхідність безумовного визнання ОСОБА_12 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.304 КК України та виправдання його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Таке рішення, суд вважає законним, обґрунтованим та таким, що відповідає принципам верховенства права, законності, презумпції невинуватості, змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів в кримінальному судочинстві.

При призначенні покарання обвинуваченим, суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на момент вчинення інкримінованих їм суспільно небезпечних діянь до кримінальної відповідальності не притягалися (т.2 а.с.145, т.3 а.с.86), а обвинувачений ОСОБА_10 засуджувався на вчинення умисного корисливого злочину -ч.1 ст.186 КК України (т.4 а.с.85), проте відповідно до вимог ст.108 КК України на момент вчинення інкримінованих суспільно небезпечних діянь вважався таким, що не мав судимості, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебувають (т.2 а.с.147,149, т.3 а.с.89,91, т.4 а.с.88, 90), за місцем проживання дільничний офіцер поліції компрометуючими даними щодо обвинувачених не володіє (т.2 а.с.150, т.3 а.с.87, т.4 а.с.86), за місцем навчання ОСОБА_10 характеризується негативно (т.4 а.с.91), за місцем проходження строкової військової служби обвинуваченні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 характеризуються виключно позитивно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , судом не встановлено. Вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, враховується судом обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено. З обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідно до вимог частини четвертої статті 67 КК України підлягає виключенню обставина, що обтяжує їх покарання вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, оскільки зазначена обставина є ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що впливає на його кваліфікацію.

Тому, з урахуванням обставин справи, осіб обвинувачених, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання в межах санкцій вчинених кримінальних правопорушень, зокрема у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, у виді штрафу ч.1 ст.357 КК України та у виді арешту ч.3 ст.357 КК України.

Разом з тим, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч.1 та ч.3 ст.357 КК України, у віці до вісімнадцяти років та з дня вчинення цих кримінальних проступків (05 квітня 2018 року) минуло більше двох років, він на підставі пункту першого частини другої статті 106 КК України підлягає звільненню від відбування призначених за ч.1 та ч.3 ст.357 КК України покарань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, враховуючи дані про осіб обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують їх покарання, форму вини й мотиви вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість їх наслідків, обставини, за яких були вчиненні кримінальні правопорушення, кількості вчинених кримінальних правопорушень, вид сукупності, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_10 засуджений вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року до реального покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців за вчинення умисного корисливого тяжкого злочину, яке відбуває в даний час, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні йому покарання статей 69 та 75 КК України.

Разом із тим, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини, за яких вони були вчинені, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , осіб цих обвинувачених, які раніше не притягалися до кримінальної відповідальності, не притягалися до такого виду відповідальності після вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень і до теперішнього часу, а, навпаки, добровільно виконали свій військовий обов`язок та протягом проведення судового розгляду пройшли строкову військову службу, де зарекомендували себе виключно з позитивної сторони, що свідчить про те, що вони стали на шлях виправлення, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 можливе без відбування покарання реально в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити їх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченим таких покарань буде справедливим, співрозмірним і достатнім для їх виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самими обвинуваченими, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

До того ж, як вбачається з досудової доповіді про обвинуваченого (т.1 а.с.241-242) орган пробації дійшов висновку, що ризик вчинення ОСОБА_10 повторного злочину оцінюється як: «середній», а також про те, що виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 без позбавлення волі на певний строк можливе.

Цивільні позови потерпілими не пред`являлися.

Питання про речові докази підлягають вирішенню на підставі ч.9 ст.100 КПК України.

Процесуальні втрати відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-375 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинувачених є склад цього кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_12 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.304 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1, ч.3 ст.357 КК України.

Призначити ОСОБА_10 покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

-за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., звільнивши його від відбування цього покарання на підставі п.1 ч.2 ст.106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності;

-за ч.3 ст.357 КК України у виді арешту на строк сорок п`ять діб, звільнивши його від відбування цього покарання на підставі п.1 ч.2 ст.106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року, більш суворим призначеного цим вироком, визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Строк покарання ОСОБА_10 обчислювати з 21 грудня 2020 року, зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року з 04 липня 2019 року по 20 грудня 2020 року включно.

Призначити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кожному покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

-за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

-за ч.3 ст.357 КК України у виді арешту на строк три місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки кожному.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши їм кожному іспитовий строк два роки та з покладенням на кожного з них відповідно до вимог ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2018 року (т.2 а.с.54) арешт на майно: пару туфель, поліетиленовий пакет, полотно із вишивкою, обгортку від спаленого паспорта громадянина України ОСОБА_8 , сім картку «ВФ Україна» № НОМЕР_3 , та куртку з написом «NAPAPIJRI».

Цивільні позови потерпілими не пред`являлися.

Речові докази:

-що зберігаються в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с.86, 210) виписку із банківського рахунку № НОМЕР_2 , CD-R диски, на яких міститься інформація операторів мобільного зв`язку залишити там же протягом усього часу їх зберігання;

-що зберігаються в камері схову Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с.80):

?пакет із парою туфель, полотно із вишивкою та сім картку ВФ «Україна» № НОМЕР_3 повернути власнику потерпілому ОСОБА_8 ;

?куртку з написом «NAPAPIJRI» із зображенням прапора повернути власнику обвинуваченому ОСОБА_10 або його законному представнику ОСОБА_13 ;

?обгортку від спаленого паспорта громадянина України знищити.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_10 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження. Обвинуваченим та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1