ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3520/20 Справа № 175/1564/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000209, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровськ, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого у садовому товаристві «Світанок-2», ділянка № НОМЕР_1 на адміністративній території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В :
За ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 27 грудня 2020 року включно. Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу і зменшення суми застави залишено без задоволення.
Суд першої інстанції вважає реальною наявними існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не змінилися та не дозволяють застосувати альтернативні (інші) види запобіжних заходів, оскільки ступінь цих ризиків, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення і суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі доведеності його вини.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою замінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, у виді домашнього арешту.
В обґрунтування зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 має місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку, яка хворіє і потребує постійного догляду. Також ОСОБА_6 перебуває під диспансерним наглядом з приводу туберкульозу легень, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, а його подальше перебування під вартою становить загрозу його здоров`ю. Вказує, що суд не врахував, що ОСОБА_6 перебуває під вартою більше восьми місяців і з плином часу ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, зменшилися або перестали існувати. Також вважає жодним чином не доведеним та не обґрунтованим, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам.
Зазначає, що судом не було враховано майновий та сімейний стан ОСОБА_6 , через що визначений розмір застави є абсолютно непомірним для обвинуваченого. Окрім цього захисник вказує, що суд в своїх ухвалах від 02 вересня 2020 року та 29 жовтня 2020 року, вказав різні розміри застави, а тому незрозуміло, який розмір застави є дійсним.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати зазначені ризики.
Колегія суддів також зважає, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до семи років, а тому, останній, перебуваючи на волі, можє переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ствердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність обвинуваченого соціальних зв`язків та постійного місця проживання, де він позитивно характеризується, колегія суддів вважає такими, що є не достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Посилання захисника про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 проблем зі здоров`ям, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
Що стосується доводів захисника, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів зважає, що обвинувальний акт до суду надійшов у травні 2020 року, а тому, необхідно враховувати складність даного кримінального провадження, обвинувачення у вчиненні декількох злочинів, а також поведінку обвинуваченого, що в повній мірі узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
Доводи захисника стосовно незрозумілості суми визначеної застави щодо ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року, якою було обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, також було визначено заставу в розмірі 168 160 гривень.
Що стосується посилання апеляції захисника на непомірність встановленого розміру застави щодо ОСОБА_6 , то сам по собі факт невикористання визначеного обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу і несплата цієї застави, не є досить переконливим для зменшення її розміру. Інших даних і обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру застави стороною захисту не надано і апеляційним судом не встановлено, а тому підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів на даному етапі кримінального провадження не знаходить. Визначений судом першої інстанції розмір застави в повній мірі узгоджується з вимогами ч. 4 та ч. 5 ст. 182 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4