Справа № 522/4872/20
Провадження 1-кп/522/1314/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м.Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000867 від 27.02.2020 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з базовою вищою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
13.02.2020 року близько 02 год. 30 хв., більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із невстановленою особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), перебуваючи за адресою: м.Одеса, вул. Середньофонтанська, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в руках якого знаходився мобільний телефон.

У вказаний час у ОСОБА_4 та невстановленої особи виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та в якості предмета свого злочинного посягання вони визначили мобільний телефон, який мав при собі ОСОБА_6 .

Приступивши до реалізації спільного злочинного умислу, діючи у відповідності до плану та заздалегідь розподіливши злочинні ролі, ОСОБА_4 та невстановлена особа підійшли до потерпілого ОСОБА_6 та під приводом спілкування спрямували з ним за адресою: АДРЕСА_2 , де зайшли в один з під`їздів будинку та перебували у вказаному місці, очікуючи найбільш зручний час для виконання злочинного плану.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, в момент, коли ОСОБА_6 спрямував до виходу з під`їзду, ОСОБА_4 , у відповідності до своєї ролі, спрямував за потерпілим та наніс йому удар долонею руки в область обличчя, після чого, використовуючи чисельну та фізичну перевагу, обшукав кишені останнього, при цьому погрожуючи фізичною розправою у разі супротиву, що ОСОБА_6 сприймав як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я.

Продовжуючи виконання спільних злочинних дій, ОСОБА_4 відкрито, розуміючи протиправність дій та діючи з корисливих мотивів, викрав з правої кишені ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7» в корпусі синього кольору IMEI 1,2: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 3899 гривень з сім-картами всередині оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 та оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_4 , що не мають цінності для потерпілого, при цьому невстановлена особа перебувала поряд задля підтвердження чисельної переваги та своєчасного сповіщення ОСОБА_4 у разі викриття їхніх злочинних дій.

В подальшому, продовжуючи спільні злочинні дії, невстановлена особа контролювала дії потерпілого, а ОСОБА_4 в цей час оглянув викрадений мобільний телефон та виявив мобільний додаток «Приват Банк», з якого, змусивши потерпілого ввести пароль до додатку, перерахував на свій рахунок грошові кошти в розмірі 1500 гривень.

Виконавши всі дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 та невстановлена особа з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились чужим майном на власний розсуд.
Даним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 5399 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні вищевказаного злочину у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини, при яких він викрав у потерпілого майно, у вчиненому розкаявся, та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, просив суд призначити йому мінімальне покарання.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, звільнити від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк - 2 роки.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив, що жодних претензій до обвинуваченого не має, оскільки матеріальну шкоду він відшкодував.
Під час судового засідання встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду.
З урахуванням заяви потерпілого про розгляд провадження за її відсутності, думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Беручи до уваги вище вказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з досудовою доповіддю служби з питань пробації виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становить небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
При цьому, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характеризуючі обвинуваченого матеріали, відповідно до яких останній є сиротою, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також суд бере до уваги, поведінку обвинуваченого під час судового розгляду ОСОБА_4 , визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку з чим справа була розглянута за приписами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Крім того, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, шо обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, є раніше не судимою особою.
У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_4 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.
Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.
Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на 4 роки, та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.
У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75-76 КК України, ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України строком на 2 (два) роки покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 25 листопада 2020 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.
Речові докази: виписка з «Приват Банк»; ДВД-диск з відеозаписом, що становить собою інформацію з камер відеоспостереження, встановлених у приміщенні Залізничного вокзалу, розташованого за адресою: м. Одеса, Привокзальна площа, 2, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 7», - вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1