Дата документу 29.07.2020 Справа № 320/4604/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4604/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1374/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції із приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор (№10)»,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції із приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 липня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, українця, не працюючого, маючого середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

25.09.2009 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнений з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у даному кримінальному провадженні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 вересня 2020 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції 9 липня 2020 року було задоволено клопотання прокурора про продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 вересня 2020 року включно, але не більш ніж на 60 днів.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 9-ти до 12-ти років, на момент затримання не мав офіційного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, за місцем своєї останньої реєстрації тривалий час не мешкав, а тимчасово проживав зі своєю співмешканкою гр. ОСОБА_9 , яка мала статус обвинуваченої за цим же кримінальним провадженням та померла у липні 2019 року (провадження відносно неї закрито). Житловий будинок, у якому мешкав на час затримання ОСОБА_7 з ОСОБА_9 належав на праві власності третім особам, що вказує на неможливість проживання ОСОБА_7 за вказаною адресою на даний час.

Також судом було також встановлено, що ОСОБА_7 тривалий час не спілкується зі своїми батьками, які мешкають за адресою його останньої реєстрації, тривалий час не користувався даним будинком, а тому існують ризики того, що ОСОБА_7 втратив право користування житловим приміщенням за цією адресою. Доказів, що ОСОБА_7 і на теперішній час є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , або має право користування іншим житловим приміщенням, яке пристосоване до проживання, стороною захисту не надано.

Усі вказані обставини на переконання суду першої інстанції вказують, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який існують ризики залишення обвинуваченим місця свого проживання з метою ухилення від суду, вчинення ним нових злочинів та можливість незаконного впливу на свідків та експертів, перешкоджаючи таким чином кримінальному провадженню, що є підставою для продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити прокурору та обрати більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування зазначає, що ухвалу прийнято із порушенням норм процесуального права, зокрема положень ст.ст. 184, 199 КПК України, відповідно до яких прокурор повинен був надати клопотання обвинуваченому, але його не надав, і навіть не направили його копію на адресу електронної пошти слідчого ізолятора, чим порушив право обвинуваченого на отримання копії клопотання та ефективний захист проти зазначеного клопотання.
Також вважає, що рішення про продовження запобіжного заходу судом було прийнято без врахування всіх фактичних обставин справи.
Так суд не прийняв до уваги, що всі ризики, зазначені прокурором, носять формальний характер, жодним чином не доведені.
На переконання захисника, усупереч доводів прокурора, на цей час відсутні докази того, що обвинувачений або члени його родини вчинять дії, направлені на зміну місця проживання обвинуваченого. Навпаки він має постійне місце проживання, за яким мешкає з родиною, у розшуку не перебував, має у власності житловий будинок.
Вказує, що згідно практики ЄСПЛ лише тяжкість можливого покарання не може бути підставою для тримання особи під вартою, слід також враховувати і інші обставини, які характеризують особу.
Також захисник не погоджується з твердженням прокурора про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 перебуває під вартою понад три роки. Частота та мала ефективність судових засідань, на переконання адвоката, вказує, що суд фактично тримає під вартою обвинуваченого лише для того, щоб оголосити обвинувальний вирок.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, доповнень не мав. Пояснив, що в ході судового розгляду кримінального провадження вже допитані усі свідки, залишилося допитати експерта.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи захисника, доповнень не мав.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим. Пояснила, що в ході судового розгляду кримінального провадження залишилося допитати експерта.
Заслухавши доповідь судді, захисника, обвинуваченого, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Водночас відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців

Системне тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що суд повинен розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою навіть за відсутності такого клопотання, за умови забезпечення гарантій, визначених главою 18 КПК України, що обумовлюють справедливість судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, копію клопотання отримав захисник (а.с. 29), участь обвинуваченого була забезпечена у режимі відеоконференції, як свідчить звукозапис судового засідання, заперечень проти задоволення клопотання з підстав того, що копію клопотання не вручено обвинуваченому, сторона захисту не заявляла. Більш того, обвинувачений в апеляційному суді не навів будь-яких доводів, яких він міг не зазначити суду першої інстанції через відсутність копії клопотання про продовження запобіжного заходу.

За наведеного колегія суддів вважає, що загальна справедливість судового розгляду була дотримана та відхиляє відповідний довід апеляційної скарги щодо невручення копію клопотання обвинуваченому.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також існування ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До цих ризиків належать, зокрема, такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання судом встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість та необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів уважає, що при розгляді клопотання судом встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість та необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені ризики не зменшилися та продовжують існувати.
Так, відомості про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного місця проживання, адже за обвинувальним актом він проживав із іншою обвинуваченою, ОСОБА_9 (яка померла у липні 2019 року і провадження відносно якою закрито) у житловому будинку, який належав іншим особам, обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають вагомі підстави вважати, що обвинувачений у разі звільнення з-під варти буде переховуватися від суду.
Суд першої інстанції дослідив обставини, на які посилається захисник і в апеляційній скарзі, та зазначив, що обвинувачений не спілкується із батьками, які мешкають за адресою його останньої реєстрації, тривалий час не користується цим житлом, а отже є обґрунтовані підстави вважати, що він втратив право користування житловим приміщенням за адресою реєстрації. Жодних доказів на спростування таких висновків суду сторона захисту не надала.
З огляду на те, що у клопотанні зазначено про існування ризику, продовження злочинної діяльності, якій обґрунтовується кількістю епізодів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, кількістю вилучених наркотичних засобів та відсутністю у ОСОБА_7 легального джерела доходу, колегія суддів погоджується із існуванням цього ризику.

Посилання апелянта на те, що у слідчого відсутня інформація про продовження обвинуваченим злочинної діяльності, колегія суддів відхиляє, адже ризик це обґрунтоване припущення, що обвинувачений може вчинити таке діяння, а не встановлений факт вчинення такого діяння.

Відтак, попри доводів апеляційної скарги, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики продовжують існувати, що в сукупністю із тяжкістю можливого покарання, дає обґрунтовані підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам.
Щодо доводів захисника стосовно тривалості кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що, як свідчить звукозапис судового засідання, наразі суд першої інстанції здійснив виклик судових експертів за клопотанням сторони захисту.
В судове засідання експерти не з`явилися, оскільки за повідомленням експертної установи експерт ОСОБА_10 звільнилася з установи, експерт ОСОБА_11 проходить військову службу.
Суд першої інстанції після отримання таких відомостей завчасно направив судові виклики на інші місця роботи/проходження служби експертів, але на час судового засідання відомості про отримання експертами судових повісток не отримано, у зв`язку із чим із врахуванням думки сторони захисту про необхідність відкладення судового розгляду справи, судовий розгляд відкладений на іншу дату.
Враховуючи наведене, а також те, що апеляційна скарга не містить будь-яких конкретних посилань на обставини, що свідчать про тривалість судового розгляду, колегія суддів вважає безпідставним посилання на те, що суд не вживає заходів для якнайшвидшого розгляду справи та фактично перетворює перебування ОСОБА_7 під вартою на очікування обвинувального вироку.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 липня 2020 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 7 вересня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4