Справа № 202/4447/20
Провадження № 1-кс/202/5382/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000214 від 12.06.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000214 від 12.06.2020 року.
З клопотання убачається, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000214 від 12.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 31.07.2018 року, тобто після набрання законної сили заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року та постановою Верховного суду від 26.11.2019 року у справі № 202/436/17 про витребування майна із чужого незаконного володіння, яке залишається невиконаним, з метою ухилення від виконання даного судового рішення здійснив відчуження нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , що складається з поз. 1-10, загальною площею 171,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.07.2018 року, чим унеможливив в подальшому виконати рішення суду, яке набрало законної сили.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2017 року (справа № 2-з/202/32/2017) задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що складається з поз. 1- 10, загальною площею 171,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), та заборонено відчуження даного об`єкту нерухомості.?
На виконання вищевказаного рішення суду прокурором було отримано та передано на виконання до відповідного відділу ДВС виконавчий документ щодо витребування у ОСОБА_5 спірного нерухомого майна.
В свою чергу, відповідно до постанови державного виконавця Індустріального ВДВС у місті Дніпрі від 29.04.2020 року, на виконанні якого перебував виконавчий лист №202/436/17 від 17.05.2018 року, виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірне нежитлове приміщення 31.07.2018 року відповідачем ОСОБА_5 відчужено на користь ОСОБА_6 .
Відповідно до листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на запит місцевої прокуратури отримано інформацію, що ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2017 року у справі № 2-2/436/17 (провадження №2-з/202/32/2017), якою задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що складається з поз. 1-10, загальною площею 171,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), та заборонено відчуження даного об`єкту нерухомості, 07.02.2017 року була надіслана на адресу Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської ради для негайного виконання.
Окрім того, 31.07.2018 року під час здійснення відчуження спірного нерухомого майна ОСОБА_5 не повідомив приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_7 про те, що дане майно перебуває під арештом та забороною його відчуження та щодо нього ведеться судовий спір, справа №202/436/17 перебувала на розгляді у Верховному Суді, що дає всі правові підстави вважати, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_6 .
Таким чином, є достатні підстави вважати, нежиле приміщення № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, тому згідно з ч. 2 ст. 170 КК України підпадає під майно, яке підлягає арешту.
Враховуючи вищевикладене, у даному кримінальному провадженні виникла нагальна потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме нежилого приміщення 3 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з метою запобігання ризикам знищення, втрати, пошкодження даного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному правопорушенню, забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
У зв`язку з викладеним, слідчий просив накласти арешт на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно, розпоряджатися ним та використовувати його.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, надав заяву, в котрій клопотання підтримав, просив задовольнити та розглянути його без його участі.
Дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000214 від 12.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року та постановою Верховного суду від 26.11.2019 року, позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про витребування майна із чужого володіння задоволені. Витребувано у ОСОБА_5 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у буд. літ. А-2 нежитлове приміщення №1 поз. 1-10, загальною площею 171,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 за реєстровим № 191, ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 нежитлове приміщення № 1, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у буд. літ. А-2 нежитлове приміщення №1 поз. 1-10, загальною площею 171,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (серія та номер: р.№191, виданий 31.07.2018 року, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_7 , Дніпровський міський нотаріальний округ).
Постановою слідчого СВ ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 23.07.2020 року нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), визнане речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000214 від 12.06.2020 року.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що постановою слідчого СВ ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 23.07.2020 року нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), визнане речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000214 від 12.06.2020 року, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки надані докази дають підстави зробити висновок, що вищезазначене нерухоме майно є предметом кримінально-протиправних дій та є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення. Крім того, визнання вказаного нерухомого майна речовим доказом відповідає вимогам ст. 98 КПК України, тому відповідно до п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту з метою забезпечення речового доказу та запобігання можливості його відчуження.
Слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб.
Також слідчий суддя вважає, що в даному випадку таке обмеження права власності на даному етапі досудового розслідування є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.
При цьому необхідно відмітити, що відсутність повідомлення про підозру в кримінальному провадженні не позбавляє слідчого права звернутись з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, про що йдеться в статті 170 КПК України.
Наявність цивільного позову в рамках даного кримінального провадження слідчим суддею не встановлена.
Фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання не здійснювалося, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 107 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000214 від 12.06.2020 року задовольнити.
Накласти арешт на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).
Виконання ухвали про арешт майна доручити слідчому СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1