Номер провадження 1-кп/243/821/2020
Номер справи 243/7151/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» вересня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000899 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 травня 2020 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Військової прокуратури Донецького гарнізону 17 серпня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не має на утримані неповнолітніх дітей, інвалідом не являється, працює без укладення Трудового договору, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, в Україні з 18 березня 2014 року розпочався особливий період, який діє по теперішній час.

08 квітня 2015 року Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 55 солдата ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення 1-го взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки.

01 вересня 2015року Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 190 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду кухаря їдальні взводу матеріально забезпечення.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

17 листопада 2015 року Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 269 солдату ОСОБА_4 надано відпустку за сімейними обставинами терміном на 5 діб з 17 листопада 2015 року по 21 листопада 2015 року по закінченні якої солдат ОСОБА_4 повинен був прибути до місця тимчасової дислокації Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 .

Проте, 22 листопада 2015 року після закінчення строку відпустки, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних вимог законодавства, не повернувся до місця тимчасової дислокації Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 .

В період з 22 листопада 2015 року по 16 липня 2020 року солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, а саме: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

16 липня 2020 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, чим припинив вчиняти вказане кримінальне правопорушення.

У скоєнні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та суду пояснив, що 08 квітня 2015 року Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 55 його зараховано до списків особового складу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення 1-го взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки. 01 вересня 2015року Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 190 його призначено на посаду кухаря їдальні взводу матеріально забезпечення. Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, він відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Проте, він достовірно знаючи свої обов`язки, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби. 17 листопада 2015 року Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 269 йому надано відпустку за сімейними обставинами терміном на 5 діб з 17 листопада 2015 року по 21 листопада 2015 року по закінченні якої він повинен був прибути до місця тимчасової дислокації Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 . Проте, 22 листопада 2015 року після закінчення строку відпустки, він не повернувся до місця тимчасової дислокації Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 . В період з 22 листопада 2015 року по 16 липня 2020 року він перебував за місцем свого проживання, а саме: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. 16 липня 2020 року він добровільно та з власної ініціативи звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, чим припинив вчиняти вказане кримінальне правопорушення. У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000899 було зареєстровано 14 травня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Витягу з Наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 55 від 08 квітня 2015 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 призначеного номером обслуги гранатометного відділення 1-го взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки ВОС-102533Д, вважати таким, що з 08 квітня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 530,00 гривень на місяць, шпк «солдат». Стаж військової служби рахувати з 17 травня 2007 року по 24 квітня 2008 року, та з 02 лютого 2015 року.

Із Витягу з Наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 73 від 02 травня 2015 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 увільнити з посади номера обслуги гранатометного відділення 1-го взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки та призначити стрільцем-помічником гранатометником 1-го десантно-штурмового взводу, ВОС 100915Д/630, з окладом 530,00 грн, шпк «солдат».

Із Витягу з Наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 142 від 15 липня 2015 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 увільнити з посади стрільця-помічника гранатометника 1-го десантно-штурмового взводу 3-ї десантно-штурмової роти та призначити старшим навідником мінометного взводу 3-ї десантно-штурмового роти, ВОС НОМЕР_3 , з окладом 605,00 грн, шпк «старший солдат».

Із Витягу з Наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 190 від 01 вересня 2015 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 увільнити з посади старшого навідника мінометного взводу 3-ї десантно-штурмового роти та призначити кухарем їдальні взводу матеріального забезпечення, ВОС 869569Д, з окладом 530,00 грн.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. 407 ч. 4 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 407 ч. 4 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової служби за контрактом без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд врахував досудову доповідь Слов`янського міськрайонного Відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 11 вересня 2020 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, Слов`янський міськрайонний Відділ філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на правопорушника обов`язок, відповідно до ч. 3 ст.76 Кримінального Кодексу України: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.п.30-32).

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення та розкаявся у вчиненому, задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Підстав для застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

У відповідності до частини 3 статті 76 КК України « Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин».

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на В`ЯЗОВОГО ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

У відповідності до частини 3 статті 76 КК України «Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин».

Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .