Справа №487/4690/20
Провадження №1-кс/487/5185/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.08.2020 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, не одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обіймає посаду оперуповноваженного ВКП Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
20.08.2020 року слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 , за погодженням з заступником начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні слідчий зазначає, що в проваджені Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження №0000053 від 13.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
19.08.2020 р. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
20.08.2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив про його задоволення.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність згаданих прокурором ризиків. Зауважив, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, оскільки після смерті свого батька опікується матір`ю. Зазначив, що розмір застави, на якому наполягають слідчий та прокурор, є непомірно завищеним. Вважає достатнім визначити заставу в розмірі 50000 грн.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки учасників процесу, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З матеріалів клопотання вбачається, що в проваджені Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження №0000053 від 13.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №53 від 15.03.2017 ОСОБА_4 призначено на посаду оперуповноваженого СКП Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області.
Відповідно до ст.ст. 1, 17, 62 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 1 примітки до ст. 364 КК України, ОСОБА_4 , перебуваючи на займаній посаді, є службовою особою та постійно виконує функції офіційного представника державного органу виконавчої влади.
Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу на якого, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» покладено обов`язки діяти лише відповідно до положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.
Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію України» на ОСОБА_4 , як працівника правоохоронного органу покладено обов`язки щодо здійснення профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень та вжиття заходів щодо їх припинення, своєчасного реагування на кримінальні, адміністративні правопорушення або події, тощо.
Під час досудового розслідування встановлено, що згідно з заявою посадові особи Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області вимагали із заявника неправомірну вигоду у розмірі 20000 гривень за вирішення питання за непритягнення його до кримінальної відповідальності за нібито крадіжку мобільного телефону.
Так, ОСОБА_4 , працюючи на вказаній посаді та будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище і є працівником правоохоронного органу, 12 серпня 2020 року, близько 12:30 більш точного часу на даний момент слідством не встановлено, переслідуючи корисливі мотиви, з метою отримання неправомірної вигоди, прийшов на роботу до ОСОБА_7 . Пред`явив посвідчення працівника Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області та повідомив що їм необхідно пройти до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області. Також ОСОБА_4 повідомив що ОСОБА_7 необхідно віддати мобільний телефон «Хонор», який він раніше знайшов у гуртожитку. Під час розмови працівник поліції також забрав у заявника його мобільний телефон «Ксяомі» та паспорт громадянина України. Після того, як ОСОБА_7 забрав телефон «Хонор» з гуртожитка, то вони з ОСОБА_4 пішли до відділу поліції. Під час знаходження у Центральному ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 разом зі слідчою ОСОБА_8 залякували ОСОБА_7 та говорили, що йому загрожує позбавлення волі за крадіжку, на доводи заявника, що він нічого не викрадав, працівники поліції повідомили, що в нього є тільки один варіант, щоб його не притягли до кримінальної відповідальності, а саме надати 20 000 гривень неправомірної вигоди. Після того, як ОСОБА_7 погодився на це, оскільки працівники поліції налякали, що його одразу затримають, вони відправили ОСОБА_7 шукати грошові кошти для надання неправомірної вигоди.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, переслідуючи єдиний умисел на незаконне збагачення за рахунок інших осіб, з метою отримання неправомірної вигоди увечері ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_7 та при зустрічі знову почав говорити, що останньому необхідно передати неправомірну вигоду.
Не бажаючи порушення своїх прав та інтересів, розуміючи, що ОСОБА_4 та його колеги, використовуючи своє службове становище та надану їм владу, можуть вжити заходів щодо притягнення його до кримінальної відповідальності нібито за крадіжку телефону вимушений був погодитися з незаконними вимогами службової особи щодо передачі йому неправомірної вигоди у визначеному ним розміру та 17.08.2020 року приблизно о 20:00 в м. Миколаєві, вул. Соборна, «Каштановий сквер» передав ОСОБА_4 першу частину неправомірної вигоди у сумі 7000 гривень.
19 серпня 2020 року приблизно о 18.30 годині ОСОБА_7 на вимогу ОСОБА_4 в м. Миколаєві в районі вул. 3-ї Слобідської та пр-кта Центрального біля вищевказаної адреси, передав останньому другу частину обумовленої раніше суми грошових коштів у сумі 13 000 гривень за непритягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.
За викладених обставин, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для отримання неправомірної вигоди у сумі 20 000 гривень від ОСОБА_7 , після чого був затриманий співробітниками правоохоронних органів.
Після передачі грошових коштів 19.08.2020 р. о 18 год.25 хв. ОСОБА_4 було затримано на підставі ст. 208 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється в тому, що він, займаючи посаду оперуповноваженого Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення за рахунок інших осіб в порушення вимог ст.ст. 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції»; своїх функціональних обов`язків, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, 17.08.2020 приблизно о 12:30 год. знаходячись за адресою: м. Миколаїв, вул. Соборна, «Каштановий сквер», одержав від ОСОБА_7 першу частину неправомірної вигоди у розмірі 7000 гривень та 19.08.2020 приблизно о 18:20 год знаходячись в м. Миколаєві в районі вул. 3-ї Слобідської та пр-кта Центрального одержав від ОСОБА_7 другу частину неправомірної вигоди у розмірі 13 000 гривень, за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності, чим вчинив одержання службовою особою неправомірної вигоди, для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
20.08.2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом затримання ОСОБА_4 ; протоколом обшуку за місцем роботи ОСОБА_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази, надані стороною обвинувачення, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження та пояснень, наданих в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3-5 ч.1 ст. 177 КПК України, про що свідчить наступне: не перебуваючи під посиленим контролем, з урахуванням тяжкості кримінальної відповідальності, яка йому загрожує за вчинення кримінального правопорушення, є реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснювати спроби переховуватися від органу досудового розслідування та суду, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні територію Луганської, Донецької областей чи АР Крим, або за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон, взагалі виїхати до іншої країни, користуючись зв`язками у системі правоохоронних органів. Разом з цим, проведеними у кримінальному провадженні слідчими (розшуковими) діями встановлено, що ОСОБА_4 , будучи службовою особою, намагався уникнути відповідальності за вчинення неправомірних дій шляхом неодноразового перенесення зустрічей та намагання приховати вчинення злочину, що прямо свідчить про подальші спроби зазначеної особи не бути притягнутим до встановленої законом відповідальності; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, не маючи обмежень у пересуванні, ОСОБА_4 буде мати можливість схиляти заявника та свідків до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення, серед яких ОСОБА_7 та його колеги по роботі, які дотепер не допитані, але підлягають допиту за обставинами кримінального провадження щодо вимагання з ОСОБА_7 неправомірної вигоди ОСОБА_4 , які їм достовірно відомі. Також може впливати на понятих з метою уникнення від відбуття покарання у випадку винесення судом обвинувального вироку. За рахунок значного та тривалого часу вчинення кримінального правопорушення, маючи значне коло знайомих осіб серед правоохоронців, та з якими він підтримує зв`язки може використовувати коло знайомств задля впливу на свідків, у тому числі з числа свідків, які вже допитані у вищевказаному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Також, на даний час встановлюються інші особи, які можуть бути причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, у тому числі й працівники правоохоронних органів, у зв`язку з чим, розголошення відомостей результатів досудового розслідування призведе до неповноти досудового розслідування, а також можливої втрати доказів стосовно вини останніх.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 неодружений, раніше несудимий, зареєстрований в с.Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, 5 та фактично проживає в м. Миколаїв,

Слідчий суддя, зважаючи на початкову стадію досудового розслідування, вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, позбавить його можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чинити вплив на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Запобігти ризикам, які зазначені в клопотанні слідчого, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.
Враховуючи викладене, строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 слід рахувати з 19.08.2020 року.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.
Слідчий суддя не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного лише у разі внесення застави, що дорівнює 166133 грн., оскільки сама правова природа такого запобіжного заходу як застава є альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, а встановлення такого значного розміру застави носить каральний характер для підозрюваного, оскільки фактично унеможливлює існування «альтернативи», яка закладена в правовому інституті застави.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито відображується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, особу підозрюваного, вважаю за необхідне визначити заставу у розмірі 131820 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, запобіжний захід тримання під вартою з утриманням в СІЗО м. Миколаєва до 17.10.2020 року.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, в сумі 60 розмірів прожиткових мінімумів, що становить 131820 грн.

Покласти на ОСОБА_4 у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

- прибувати до слідчого ОСОБА_6 кожної середи місяця о 15:00 год. за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська,18;

- не відлучатися за межі Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній установі «Миколаївській слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Миколаївській слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді в частині тримання під вартою ОСОБА_4 діє до 17.10.2020 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1