Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5567/20
Провадження №1-кп/279/240/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2021 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю учасників :

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростень Житомирської області кримінальне провадження № 0000158 від 27.10.2020 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Коростень, Житомирської області, українка, громадянка України, із середньо освітою, одружена, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працююча, не депутат, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , інвалід 3 групи захворювання пов"язане з наслідками аварії на ЧАЕС, раніше судиму:
- 12.12.2018 Коростенським міським судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу 850 гривень,

в скоєнні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2018 року ОСОБА_4 засуджена за ч.1ст.185 КК України до штрафу в сумі 850 гривень. Оскільки штраф був сплачений частково, то ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області № 279/8/20 від 16.01.2020 замінено ОСОБА_4 на 27 годин громадських робіт. Ухвала набрала законну силу та була спрямована до виконання Коростенського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області 03.03.2020 року.
25.03.2020 ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомлена працівниками Коростенського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області з порядком та умовами відбуття покарання у виді громадських робіт, роз`яснені правові наслідки, що настають за ухилення від відбування покарання, про що було складено відповідну підписку та засуджену ОСОБА_4 направлено до відбування покарання до Комунального виробничо- господарського підприємства м. Коростень (далі КВГП), де вона повинна була почати відбуття робіт. Однак, з КВГП м. Коростеня надійшло повідомлення про те, що засудженим не буде надаватись робота у зв`язку із карантином на всій території України через КОВІД-19, тому направлення на відпрацювання встановлених годин ОСОБА_4 було повторно надане 05.10.2020.
На підставі наказу КВГП №127 від 05.10.2020 складено графік робіт на жовтень, який доведено до відома ОСОБА_4 під підпис та до виконання робіт вона мала приступити з 08.10.2020.
12.10.2020 з КВГП м. Коростень надійшло повідомлення про те, що засуджена ОСОБА_4 станом на 12.10.2020 для відбуття робіт не з`явилася без поважних причин.
15.10.2020 засудженій ОСОБА_4 винесено вперше письмове попередження, що у разі продовження ухилення від відбування даного покарання її може бути притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.389 КК України.
В той же час ОСОБА_4 на шлях виправлення не стала і продовжуючи умисно ухилятися від відбуття громадських робіт, починаючи з 13.10.2020 по 19.10.2020 на відпрацювання громадських робіт не з`явилась, про що 21.10.2020 засудженій ОСОБА_4 винесено друге письмове попередження, про те, що за ухилення від відбування даного покарання її буде притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.389 КК України.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно ігноруючи покладені на неї обов`язки визначені вироком Коростенського мІськрайонного суду, ухилилась від призначеного їй покарання, та не відбула 26 ( двадцять шість) годин громадських робіт.
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_4 скоїла кримінальний проступок передбачений ч.2 ст.389 КК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному проступку, передбаченому ч. 2 ст. 389 КК України визнала повністю та вказала, що дійсно за вказаних обставин, місця та часу вчинила даний проступок. У вчиненому щиро розкаялася , ствердила, що легковажно віднеслась до вчиненого, просить суворо не карати.
Обвинувачена ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого їй обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченій порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду,визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, утримання неповнолітньої дитини. інвалідність внаслідок аварії на ЧАЕС.
Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.
Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд приходить до такого.
Санкцією ч. 2ст. 389 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.
Згідно з ч. 3 ст. 60 КК України, арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.
Відповідно до ч. 3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Як встановлено судом, обвинувачена ОСОБА_4 є особою, яка має на утриманні дитину віком до семи років, а відтак, відповідно до ст.ст. 60,61 КК України їй не може бути призначено жодне із альтернативних видів покарань, визначених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 рокусуд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно дост. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Таким чином, з урахуванням думки прокурора та відсутності підстав для закриття справи та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 2ст. 373 КПК України, постановити обвинувальний вирок і звільнити ОСОБА_4 від покарання, як особу, до якої не може бути застосовано жодного з видів покарання, передбаченого санкцією ч. 2ст. 389 КК України.
Окрім цього, оскільки відповідно до вимог ст. 71 КК України, невідбуте покарання за попереднім вироком може бути приєднано лише до покарання, призначеного за новим вироком, а даним вироком обвинуваченій ОСОБА_4 не призначається жодного покарання, а також враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 станом на 13.01.2021 року відбула призначене за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.12.2018 року до покарання у виді 850 грн. штрафу, суд вважає, що при постановленні даного вироку положення ч. 1 ст.71КК України застосуванню не підлягають.
Заходи забезпечення кримінального провадження в порядкуст. 131 КПК України, в тому числі, запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 під час досудового розслідування і судового провадження не обирався і підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Цивільний позов у провадженні не заявлений. Арешт на майно не накладався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371,381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та не призначати їй жодного покарання .
Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлено.
Речові докази - особову справу №08/2020 відносно ОСОБА_4 залишити при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
На підставі ст.394ч.1 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного зп днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1