Справа № 333/6975/18
Провадження № 1-кп/333/265/19
ВИРОК
Іменем України

25 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта вища, працює слюсарем механоскладальних робіт в АТ «МОТОР СІЧ», не одруженого, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за обвинуваченням його у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 року, у період часу з 19 год. 20 хв. до 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля п`ятого під`їзду будинку №116 по вул. Космічній у м. Запоріжжі, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс кулаком правої руки не менше шести ударів в область обличчя, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок потерпілій ОСОБА_8 , спричинивши при цьому останній струс головного мозку, синець навколо лівої очниці з переходом на скроню і лобну ділянку зліва, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синці в області лівого плеча, лівого стегна, синець і садно в області лівої гомілки, садна в області лівого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 19.10.2018 року, приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля під`їзду №5 будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, що виникли в ході словесного конфлікту з ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, правою рукою з утриманням в ній тупого предмета, точно встановити який під час судового розгляду не надалося можливим, наніс потерпілому один удар у ліву половину обличчя.
Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 такі тілесні ушкодження:
- контузійний рогівково-склеральний розрив очного яблука лівого ока з випадінням його вмісту, що потребував проведення операції по видаленню його вмісту та залишення зовнішньої оболонки ока (склери), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою розладу здоров`я, що поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину;
- закриту черепно-лицьову травму у вигляді струсу головного мозку, множинних переломів кісток лицьового черепу (переломи верхньощелепної кістки ліворуч верхньої, медіальної, передньої стінок гайморової пазухи; перелом ячейок решітчастої кістки ліворуч; виличного відростка; тіла виличної кістки зліва без зміщення кісткових уламків); рани на повіках лівого ока, синець в ділянці лівого ока, які у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день);
- закритий перелом кісток носа, рана на спинці носа ліворуч у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів але не більше як три тижні (21 день).

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_7 як скоєння:
- кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
- кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднане зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину.

22.01.2019 року у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнає у повному обсязі, а за ч.1 ст.121 КК України частково, а саме: визнає спричинення удару потерпілому ОСОБА_5 , але при інших обставинах, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 обвинувачений визнав частково лише матеріальну шкоду щодо оплати медичної допомоги останньому.
Вислухавши думки учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів по зазначеному кримінальному провадженню стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Докази у кримінальному провадженні за ч.1 ст.121 КК України суд ухвалив досліджувати у повному обсязі.

25.07.2019 року під час судового розгляду допитаний обвинуваченим ОСОБА_7 пояснив, що увечері 19.10.2018 року, він телефонував своїй дівчині ОСОБА_9 , але вона не відповідача на дзвінки, тому він, приблизно о 19-00 год., приїхав до неї додому за адресою: АДРЕСА_2 . Двері під`їзду були відкриті, він піднявся на п`ятий поверх, де проживала ОСОБА_10 , але двері йому відкрила донька останньої і повідомила, що ОСОБА_8 вдома відсутня.
Він ще раз зателефонував потерпілій і ОСОБА_10 сказала, що вона не вдома. Після цього він спустився на перший поверх та побачив, що ОСОБА_8 заходить до під`їзду. Саме на першому поверсі у них з ОСОБА_10 вийшов словесний конфлікт через ревнощі, під час якого потерпіла не відповідала на його питання, а лише казала: «Денис, не треба!»». На їх галас вийшла сусідка та зробила зауваження, але він сусідку заспокоїв. Під час конфлікту він один раз відкритою долонею дав ляпасу ОСОБА_10 у ліву щоку та пару раз штовхнув її. Після цього, ОСОБА_10 пішла нагору по сходинках, а він вийшов з під`їзду.
На вулиці, порівнявшись з лавкою, до нього відразу підійшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Потерпілий спитав його: «Хто ти такий?», а ОСОБА_12 сказала останньому: «Що ти дивишся на нього, бий його!». Після цього, він схопив ОСОБА_5 за кісті рук та почав заспокоювати останнього. ОСОБА_12 в цей час піднялася на лавку і ногою вдарила його в обличчя, а потім рукою по голові. Потім ОСОБА_12 остання почала поводити себе неадекватно: бігала навколо них, кричала на весь двір та висловлювалася нецензурною лайкою.
У той час, коли він намагався заспокоїти ОСОБА_12 , потерпілий вдарив його у груди. Так як його одна нога знаходилася посередині у лавочці, тому він втратив рівновагу та впав на землю у палісадник. Після цього, ОСОБА_11 оббіг лавочку та почав його душити, а ОСОБА_12 в цей час також ребром долоні наносила йому удари в обличчя. Потім з під`їзду вибігли сусіди, а ОСОБА_12 почала кричати, щоб продовжували його бити. У подальшому, його хтось вдарив у тулуб якимсь предметом, а ОСОБА_12 засунула йому пальці до рота і намагалася розірвати йому щоку або губу. Йому ще раз вдарили декілька разів у праву сторону тулубу. Після цього, він відштовхнув від себе ОСОБА_13 , піднявся та вийшов з палісаднику.
Так як йому хтось постійно телефонував, то він у своїй куртці взяв телефон, побачив неприйняті дзвінки від матері та пішов від під`їзду розмовляти по телефону. Він матері повідомив, що скоро буде вдома, а потім зателефонував батькові та попрохав останнього забрати його звідти. Після цього, він виявив, що у нього з лівого карману джинсів випала ключниця. Він підпалив цигарку та пішов до того місця біля під`їзду, де він впав на землю.
В той час біля під`їзду зібралося багато людей, більше десяти. Вони були розділені у двох групах. Коли він підійшов до групи, в якій перебував ОСОБА_11 , то він вибачився і пояснив, що у нього випала ключниця і він хоче її відшукати. У нього в руках в цей момент був у руці мобільний телефон чорного кольору, чи була у нього цигарка, він не пам`ятає. В іншій групі людей, яка стояла поряд, були жінки з метровими палицями. Після цього, потерпілий проявив агресію до нього, почав йти йому назустріч, питаючи: «Це ти знову?» і він відразу почув, що його позаду вдарили спочатку палкою по шиї, а потім по голові. Хто саме його вдарив, він не знає, так як стояв спиною, думає, що одна із жінок, яка в руках тримала палку.
Відходячи від людей, він махнув правою рукою, і таким чином вдарив ОСОБА_5 навідліг («наотмашь) у ліву частині обличчя. Точно не пам`ятає, але, можливо, в цей момент у нього в руках був мобільний телефон. Після цього, потерпілий відразу від удару відійшов у бік, присів на коліно та до нього підбігла ОСОБА_12 , яка закричала.
В цей час його продовжили бити палками жінки, які були біля під`їзду, а обличчя забризкали з газового балончика. Коли він відійшов на певну відстань від під`їзду, то направився до зупинки громадського транспорту. З рани на голові, куди його вдарили, дуже текла кров і залила йому обличчя та очі. Він попрохав продавця кіоску, щоб йому злили на обличчя простою водою, але стало йому ще гірше, він практично нічого не бачив, тому попрохав людей посадити його на маршрутне таксі необхідного номеру. Коли він сів до маршрутки, то його знайомий водій попрохав не забруднити сидіння кров`ю. Дома він зняв с себе усю одежу, умився та випив 100 грамів горілки. Через деякий час до нього додому приїхали працівники поліції, які відвезли його до Комунарського відділення поліції. Про серйозність травми ОСОБА_5 він дізнався лише наступного дня.
У той день, перед тим як їхати до ОСОБА_8 він випив дві пляшки пива. Конфлікт з останньої у нього виник через ревнощі. Під час конфлікту з ОСОБА_8 двері під`їзду були відкриті, але з вулиці побачити цей конфлікт, на його думку, неможливо, так як була закрита друга половина дверей. Факт, що він піднімався у квартиру на другому поверсі та намагався туди попасти, він не підтверджує. Також, не відповідає дійсності той факт, що під час нанесення удару у нього у руці було каміння. До цього у нього з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у нього конфліктів не було. У медичному закладі він проходив стан на огляд алкогольного сп`яніння, але відповідний акт він не підписав.

Враховуючи зміст показань обвинуваченого ОСОБА_7 , який фактично лише частково визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тому за рішенням суду було змінено обсяг дослідження доказів за вказаним епізодом і у подальшому докази досліджувалися у повному обсязі.

На думку суду, вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0003499, згідно яких заявник ОСОБА_8 21.10.2018 року звернулася до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, правова кваліфікація злочину ч.2 ст.125 КК України, підозрювана особа: ОСОБА_7 (т.3 а.с.1);

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0003477, згідно яких 19.10.2018 року з усною заявою звернулись до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, правова кваліфікація злочину ч.1 ст.121 КК України, підозрювана особа: ОСОБА_7 (т.3 а.с.5);

- даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 20.10.2018 року, згідно яким потерпілий просить притягти до кримінальної відповідальності невідому йому особу, яка 19.10.2018 року біля під`їзду №5 будинку АДРЕСА_2 спричинила йому тілесні ушкодження (т.3 а.с. 10);

- даними протоколу огляду місця події від 20.10.2018 року, згідно яких слідчим біля під`їзду №5 будинку АДРЕСА_2 встановлена наявність двох лавок, одна з яких на час огляду перевернута (т.3 а.с. 11-15);

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що ОСОБА_7 вона знає з 2011 року, а у близьких відносинах з ним перебуває з 2013 року. Разом з обвинуваченим вона працює в одному цеху на АТ «Мотор Січ». 19.10.2018 року, перебуваючи на робочому місці, приблизно о 15-00 год., у них з ОСОБА_7 сталася сварка, яка закінчилася тим, що обвинувачений почав висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою та плюнув на неї. Ініціатором сварки був ОСОБА_7 , вона жодним чином не відповідала обвинуваченому на його образи. Приблизно о 16 год. 30 хв., вона вже була вдома і з цього часу ОСОБА_7 почав телефонувати їй на мобільний та писати смс-повідомлення образливого характеру на її адресу, але вона на них не відповідала.
О 18 год. 56 хв. їй на мобільний телефон подзвонила ОСОБА_15 матір обвинуваченого і спитала, що у них з ОСОБА_16 відбувається, на що вона розповіла про конфлікт. Потім, приблизно через 15 хв. до неї знову подзвонила ОСОБА_15 , яка повідомила, що обвинувачений знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та їде до неї ( ОСОБА_8 ) додому.
Через деякий час, приблизно о 19 год. 30 хв., стоячи на балконі, вона побачила ОСОБА_7 , який почав кричати, щоб вона виходила на вулицю та почав телефонувати на мобільний телефон. Вона взяла слухавку та сказала, що зараз вийде та відкриє йому двері під`їзду. Потім вона спустилася на перший поверх, відкрила двері під`їзду та збиралася виходити, але відразу до під`їзду зайшов ОСОБА_7 і схватив її на волосся. Вона нічого не вспіла вдіяти, лише попрохала обвинуваченого заспокоїтися. Після цього, ОСОБА_7 головою вдарив її у ніс, а потім кулаком у ліву скроню. Вона зробила крок назад та опинилася біля входу у підвал.
У ОСОБА_7 були навушники, і поки він їх знімав, вона встигла зателефонувати ОСОБА_15 і передати слухавку Денису. Обвинувачений заспокоїв по телефону свою матір, віддав телефон і продовжив її бити наносив хаотичні удари руками та ногами. У цей момент з 85 квартири спустилася ОСОБА_17 , яка намагалася зупинити дії ОСОБА_7 та заспокоїти останнього. ОСОБА_17 забрала її до себе у квартиру, що розташована на другому поверсі і після цього ОСОБА_7 почав стукати у двері квартири, де вони знаходилися.
ОСОБА_17 зателефонувала до поліції, а до неї подзвонила ОСОБА_15 , яка повідомила, щоб вона ще трохи потерпіла, так як вони з батьком ОСОБА_16 скоро приїдуть. Також, їй подзвонила її матір та спитала за галас біля під`їзду, на що вона відповіла, що прийшов ОСОБА_16 . Потім з вулиці вона почула крики на допомогу, після чого ОСОБА_18 вийшла спочатку на балкон, а потім разом з нею почала спускатися по сходах до виходу з під`їзду.
Двері під`їзду відкритими тримала ОСОБА_19 , поряд з нею стояв ОСОБА_11 , а трохи подалі стояла ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , пізніше з під`їзду також вийшла ОСОБА_22 . Лавка біля під`їзду була повалена, але ОСОБА_7 в той момент біля під`їзду не було.
Приблизно через 5-7 хвилин, вона побачила, що обвинувачений йде з боку 6 під`їзду у їх бік, тому дуже злякалася. ОСОБА_19 сказала, щоб вона пішла додому до себе, що вона і зробила. Вікна її квартири, яка знаходиться на п`ятому поверсі, виходять на протилежний від під`їзду бік, тому, що там відбувалося у подальшому, вона не знає.
Приблизно о 21 год. 30 хв., їй на мобільний телефон та її неповнолітній дитині почав дзвонити ОСОБА_7 та писати смс-повідомлення образливого характеру, а о 23-00 год. до неї приїхали працівники поліції та відвезли її до Комунарського відділення поліції. Спочатку її допитали як свідка, а потім вона звернулася до поліції із заявою про скоєння відносно неї кримінального правопорушення та визнання її потерпілою.
За час знайомства з ОСОБА_7 він часто дозволяв себе так поводити: п`ять раз сварки з обвинуваченим закінчилися її тілесними ушкодженнями, одного разу вона зверталася до поліції, щоб останні провели профілактичну бесіду з ОСОБА_16 . У 2017 році обвинувачений ударив її у ніс, та зламав його. Сварки виникали через пристрасть обвинуваченого до алкогольних напоїв, які останній вживав майже кожного дня після виходу з роботи у рюмочних закладах. Це вона бачила, так як вони разом виходили з підприємства.
19.10.2018 року ОСОБА_7 на роботі був тверезий, а під час конфлікту у під`їзді перебував уже у стані алкогольного сп`яніння, від нього був характерний запах горілки. Заперечує проти того, що виникнення конфлікту відбулося через ревнощі;

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що 19.10.2018 року, приблизно о 19 год. 30 хв., він разом із своєю дружиною ОСОБА_19 під`їхали на автомобілі до під`їзду №5 за адресою: АДРЕСА_2 і почали наглядати за дітьми, які грали у футбол. Через деякий час, він помітив, що відкрилися двері вказаного під`їзду і там побачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які розмахували руками. Хто, кому і куди наносив удари, він точно пояснити не може.
Після того, як двері під`їзду закрилися, ОСОБА_12 зателефонувала своїй матері ОСОБА_18 та попрохала подивитися, що відбувається у під`їзді. Через деякий час зателефонував їх син та повідомив, що у квартирі (де вони проживала разом із ОСОБА_17 ) хтось намагається вибити двері.
Потім, він та ОСОБА_12 вийшли з автомобіля та пішли у бік під`їзду. Дружина йшла попереду і біля лавочки у неї вийшов словесний конфлікт з обвинуваченим. Під час цього конфлікту ОСОБА_12 питала у ОСОБА_7 чому він намагався зайти до їхньої квартири, а у відповідь чула лише нецензурні вислови. Коли він побачив, що ОСОБА_7 намагається вдарити його дружину, він став між ОСОБА_12 та обвинуваченим.
Після цього, ОСОБА_7 намагався вдарити його головою у ніс та почав махати руками. Він схватив обвинуваченого за руки і зав`язалася боротьба, під час якої ОСОБА_7 схватив його за голову. Він зміг звільнитися і ОСОБА_7 по інерції впав на лавочку, а потім з нею обвинувачений впав у палісадник. Після цього, ОСОБА_7 встав на ноги та почав щось шукати у траві, намагався кинути у його бік клумбу з квітами, але не зміг цього зробити і повторно впав на землю. На конфлікт почали виходити люди з під`їзду і повідомили, що зараз викликають поліцію. ОСОБА_7 вийняв мобільний телефон з карману та пішов з палісадника.
Приблизно о 20-00 годині того ж дня, ОСОБА_7 повернувся до п`ятого під`їзду, де в той час стояло вже багато людей. Обвинувачений почав конфліктували з жінками, а він останньому зробив зауваження. Після цього, ОСОБА_7 сказав: «А, це ти знову!» і вдарив його у ліве око. У руці обвинуваченого в той момент знаходилася цегла, з якою він вже прийшов до місця події, так як він не нагибався та не брав з землі цього предмету. Цегла або каміння була темного кольору, можливо це був кусок асфальту.
Після удару він відійшов від місця події, так як у нього дуже сильно текла кров. У подальшому його відвезли у лікарню, де зробили операцію. Він виключає той факт, що удар йому наносився одним кулаком, так як у нього від цього удару переламані лицьові кістки, ніс та він повністю втратив ліве око. В той день обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння, так які від останнього він чув запах перегару.
Вважає, що йому був спричинена матеріальна шкода у сумі 23 900 грн. витрати на лікування та моральна шкода у сумі 700 000 грн. це фактично гроші, які необхідно буде на операцію в Ізраїлі.

- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка у судовому засіданні пояснила, що 19.10.2018 року, приблизно о 19 год. 20 хв. вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 під`їхали на автомобілі до будинку, де проживали за адресою: АДРЕСА_2 і стали на проїжджій частині між 5 та 6 під`їздами. Вони залишилися у салоні автомобіля та наглядали за своїми дітьми, які грали на майданчику у футбол. Її син повернувся додому і через деякий час вона боковим зором побачила ОСОБА_8 , яка вийшла з п`ятого під`їзду, відчинила двері і за нею зайшов ОСОБА_7 . Після цього, обвинувачений фактично прижав ОСОБА_8 до підвалу у під`їзді та почав наносити останній удари кулаком правої руки в ліву частину обличчя. Вона побачила, що ОСОБА_7 наніс таким чином два удари, потім двері під`їзду закрилися. Вона чітко бачила удари, так як певний час двері були відкриті. Автомобіль, в якому вона сиділа, знаходився праворуч від під`їзду, двері під`їзду відкриваються ліворуч, тому у неї був достатній кут зору, щоб побачити те, що вона пояснює.
Після цього, вона зателефонувала своїй матері, яка з ними проживала у вказаному під`їзді і попрохала подивитися, що відбувається. Через деякий час з під`їзду вийшла її матір ОСОБА_17 та рукою вказала ОСОБА_7 , щоб останній покинув приміщення будинку, але обвинувачений вийшов та відразу і зайшов назад до під`їзду.
Потім, їй зателефонував син, який повідомив, що йому страшно, так як хтось вибиває двері їх квартири, після цього вона та ОСОБА_5 вийшли з автомобіля та направилися до під`їзду. Вона вийшла перша, та коли дійшла до лавочки, помітила на ній ОСОБА_7 . У цей момент ОСОБА_17 знаходилася на балконі на другому поверсі і вона спитала у останньої: «Це він?», на що ОСОБА_17 позитивно відповіла. Після цього, вона підійшла ближче до обвинуваченого, від якого разило перегаром. На її питання, чому він намагався проникнути до її квартири, при цьому злякавши дітей, ОСОБА_7 почав відповідати нецензурною лайкою. Обвинувачений при цьому встав, та намагався ударити її, але ОСОБА_24 зупинив це, захвативши руку ОСОБА_7 . Останній також намагався вдарити її чоловіка головою у ніс, але це також не вийшло. Вона дуже злякалася та почала кликати на допомогу. В цей час на балкон вийшли сусіди, яких вона попрохала викликати поліцію.
Обвинувачений захватив рукою голову ОСОБА_24 та вони почали боротися. Через деякий час ОСОБА_24 вдалося вивільнитися з цього захвату, а ОСОБА_7 , так як нога останнього перебувала між дошками лавочки, впав у палісадник разом із лавочкою. Обвинувачений після цього встав, намагався кинути клумбу у бік ОСОБА_5 , але не зміг цього зробити, так як знову впав. Після цього, обвинувачений пішов за будинок і там стояв, так як вона його там бачила.
На конфлікт до під`їзду вийшли сусіди, які повідомили, що ОСОБА_7 приходить у такому стані до ОСОБА_10 вже не вперше та влаштовує сварки та бійки. Вона стояла безпосередньо біля вхідних дверей під`їзду та утримувала їх, щоб не закрилися для більш кращого освітлення місцевості навколо під`їзду. Через декілька хвилин, хтось із сусідів повідомив, що ОСОБА_7 повертається, на що вона сказала ОСОБА_10 йти додому і не виходити, яка так і зробила.
Обвинувачений пройшов повз ОСОБА_17 та ОСОБА_20 на направився у бік ОСОБА_24 , який йому сказав: «Може вже хвате?». На це ОСОБА_7 відповів: «А, це ти!» і наніс ОСОБА_24 удар в область лівого ока. В цей момент у руці обвинуваченого знаходився великий темний предмет з нерівними краями. Вона припускає, що це був кусок асфальту, так як у них за будинком, де деякий час перебував ОСОБА_7 , лежала куча асфальтного каміння. Удар був нанесений зверху вниз.
У ОСОБА_5 після удару хлинула з ока кров, і у подальшому його до лікарні відвезла «швидка».
В той день вона під лівим оком у ОСОБА_8 після конфлікту з обвинуваченим бачила гематому або припухлість. Заперечує той факт, що вона била обвинуваченого та просила ОСОБА_5 бити ОСОБА_7 . Життя ОСОБА_5 після отримання травми дуже змінилося, він увесь час перебуває у пригніченому стані. На цей час не водить машину, так як кут зору у нього змінився, також не здійснює певних дій, які робив до вказаних подій;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка суду пояснила, що ввечері 19.10.2018 року, вона перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_3 і їй на мобільний телефон подзвонила донька ОСОБА_23 , яка повідомила, що у них у під`їзді хтось б`є ОСОБА_25 і попрохала вийти з квартири та подивитися, що відбувається. Коли вона вийшла з квартири, яка розташована на 2 поверсі, та перегнулася через перила то побачила, що на першому поверсі стоїть ОСОБА_7 . Вона звернулася до останнього з питанням, що відбувається, на що обвинувачений повідомив, що це сімейні справи. Вона продовжувала спускатися і, перебуваючи на першому поверсі, побачила, що ОСОБА_8 стоїть біля дверей підвалу, а ОСОБА_7 два-три рази вдарив останню кулаком в область тулуба. Бучакчийська ОСОБА_10 стояла і плакала, та під лівим оком потерпілої вона побачила почервоніння.
Потім вона почала обурюватися поведінкою обвинуваченого, відкрила вхідні двері у під`їзд та показала рукою ОСОБА_7 на вихід, проте останній не вийшов, а вона забрала ОСОБА_10 та пішла до себе у квартиру. Після цього, вона зателефонувала у поліцію, а обвинувачений почав дзвонити у вхідні двері, потім стукав по дверях та ручці.
Коли вона вийшла на балкон, то побачила, що ОСОБА_7 сидить біля під`їзду на лавочці. І в цей момент до лавочки підійшла ОСОБА_19 і спитала її: « ОСОБА_26 , це він?», на що вона відповіла: «Так!». Після цього, ОСОБА_12 почала розпитувати, чому обвинувачений стукає у двері її квартири, налякав дітей. ОСОБА_7 у відповідь ОСОБА_12 почав висловлюватися нецензурною лайкою та встав з лавочки. Коли обвинувачений намагався вдарити ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , який підійшов трохи пізніше до лавочки, завадив цьому, схопивши ОСОБА_7 за руки.
Після цього, вона ще раз зателефонувала до поліції та вибігла на вулицю. В той момент ОСОБА_7 рукою захопив ОСОБА_5 за шию, який намагався вивільнитися. Коли це вдалося потерпілому, обвинувачений впав разом із лавочкою у палісадник. Потім обвинувачений підняв клумбу з квітами та намагався кинути її у їх бік, але не зміг це зробити та впав на землю. Після цього, ОСОБА_7 встав, включив мобільний телефон та пішов за будинок, де спілкувався з кимось по телефону та палив цигарку. У подальшому, з під`їзду вийшли сусіди ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .
Через декілька хвилин ОСОБА_7 повернувся до під`їзду, пройшов повз сусідів та направився у бік ОСОБА_5 , який йому сказав: «Скільки це може продовжуватися?». Після цього, ОСОБА_7 відповів: «А це ти?» і наніс ОСОБА_24 рукою в область лівого ока удар. Коли обвинувачений проходив повз неї, вона замітила у нього в правій руці якийсь темний предмет, а під час удару побачила, що це темне каміння з нерівними краями, у лівій руці ОСОБА_7 , можливо, перебувала цигарка. Під час подій горіло світло у сусідів у квартирі з першого поверху та горіло світло з відкритих дверей під`їзду, тому вона розглянула предмет у руці обвинуваченого. Верхня частина цього каміння виступала за долонею, приблизно на 5 см.
ОСОБА_5 після цього відступив назад, а вона разом з ОСОБА_20 виштовхали у спину ОСОБА_7 до проїжджої частини. При цьому, ОСОБА_20 двічі бризнула обвинуваченому з газового балончика в обличчя. Коли обвинувачений відступав від під`їзду, у нього була можливість викинути кудись каміння.
Потім викликали «швидку» допомогу, а вона в третій раз викликала працівників поліції, але поліцейські так і не приїхали. Після цього, «швидка» забрала ОСОБА_24 , а вона прибрала біля лавочки територію, так як було багато салфеток, яким витирався потерпілий.
В той день ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як у останнього був перегар. Обвинувачений був одягнутий у джинсовий костюм та футболку. У разі, якщо відкриті двері під`їзду, то з вулиці можливо побачити хто стоїть біля підвалу.
Вона з квартири вибігла зі скалкою в руках, але, коли побачила, що між обвинуваченим і ОСОБА_5 відбувається боротьба біля лавки, вона скалку викинула під протилежну лавку, щоб звільнити собі дві руки з метою розборонити потерпілого та ОСОБА_7 . Вона не бачила, щоб хтось ОСОБА_7 у той день наносили удари палкою по голові, або по тулубу. Останнього вона знає як хлопця ОСОБА_10 , який часто приходив до їхнього під`їзду у стані алкогольного сп`яніння. Під час цих візитів обвинувачений був агресивним, влаштовував сварки та бійки (побив батьків ОСОБА_8 ), після цього викликали декілька разів патрульних поліцейських, щоб його заспокоїти;

- показаннями свідка ОСОБА_27 , яка суду пояснила, що у жовтні 2018 року, точного числа вона не пам`ятає, приблизно о 19 год. 30 хв., вона укладала дитину спати за адресою: АДРЕСА_4 . Їх квартира знаходиться на третьому поверсі. Спальня дитини виходить у двір будинку, тому вона почула якісь крики та виглянула у вікно. При цьому, вона побачила, що біля лавочки стоїть ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинувачений. Про це вона сказала чоловіку ОСОБА_28 і вони вийшли на балкон.
Після цього, вона побачила, що ОСОБА_12 голосно задавала питання ОСОБА_7 щодо причин намагання проникнення у квартиру ОСОБА_29 . Обвинувачений сидів на лавочці, але в один момент підвівся та пішов назустріч ОСОБА_12 і між ними став ОСОБА_11 . Через деякий час між потерпілим та обвинуваченим зав`язалася боротьба, в ході якої ОСОБА_7 впав разом із лавочкою у палісадник.
Потім, вона з балкону пішла до дитини у спальню і коли повернулася, то ОСОБА_7 біля під`їзду вже не було. У подальшому, з під`їзду вийшли деякі сусіди, у т.ч. і її чоловік, які обговорювали події конфлікту та чому не їде поліція.
Приблизно через 10 хвилин, до під`їзду повернувся обвинувачений, який підійшов до ОСОБА_5 та вдарив його рукою в обличчя. ОСОБА_24 відразу відійшов від того місця, і йому почали надавати допомогу. Обвинувачений тим часом був витіснений на дорогу жінками, які штовхали його та бризкали газом в очі.
Вона бачила, що у обвинуваченого у лівій руці була цигарка, а у правій якийсь предмет. ОСОБА_7 впізнала по світлій джинсовій одежі, тобто що особа, яка вдарила потерпілого, і яка з ОСОБА_5 боролася перед цим один і той самий чоловік.
ОСОБА_7 впізнала як чоловіка, який у 2015 році на їх площадці влаштував сварку та бійку з сусідами;

- показаннями свідка ОСОБА_30 , який у судовому засіданні пояснив, що восени 2018 року він перебував у себе вдома за адресою: АДРЕСА_4 . З балкона третього поверху він побачив біля їх під`їзду сварку між ОСОБА_19 та обвинуваченим. Крім них там ще перебував і потерпілий. В якийсь момент обвинувачений намагався вдарити ОСОБА_12 , але ОСОБА_24 не дав цього зробити. Між потерпілим та обвинуваченим зав`язалася боротьба, під час якої ОСОБА_7 впав з лавочкою у палісадник. Після цього, він пішов одіватися для того, щоб вийти до під`їзду.
Коли вийшов на вулицю, обвинуваченого вже не було, ОСОБА_12 повідомила, що викликали вже поліцію, а ОСОБА_7 пішов у бік вул. Східної. Він також зайшов за будинок і побачив, що обвинувачений стоїть та палить, а в руках останній тримав мобільний телефон.
Через деякий час, до під`їзду підійшов обвинувачений, який пройшов повз них, почав пред`являти якійсь претензії до ОСОБА_5 і наніс останньому один удар в область голови. В цей момент у руці ОСОБА_7 він побачив якийсь темний предмет, вважає, що це було каміння. Після цього, ОСОБА_12 закричала та вся його увага була приділена ОСОБА_24 , якому почали надавати допомогу. Обвинуваченого виштовхали до проїжджої частини та ОСОБА_20 застосувала газовий балончик. Обвинувачений пішов до зупинки громадського транспорту та сів на маршрутне таксі. Він прослідкував за ОСОБА_7 для того, щоб повідомити це поліції.
ОСОБА_7 знав до цього, так як у 2017 році робив йому зауваження, щоб останній не стукав у двері на п`ятому поверсі. Палок у руках сусідів, які перебували біля під`їзду, він не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка суду пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_31 є її донькою, але остання проживає у 98 квартирі цього ж під`їзду.
19.10.2018 року, приблизно о 19 год. 30 хв., вона займалася вдома прибиранням та почула галас біля під`їзду. ОСОБА_19 закричала про допомогу, тому вона відразу зателефонувала у поліцію. Після цього, вона виглянула у вікно та біля під`їзду побачила ОСОБА_7 і коли зателефонувала ОСОБА_10 , остання підтвердила, що її у під`їзді побив ОСОБА_7 і вона на цей час переховується від обвинуваченого у квартирі АДРЕСА_6 .
Потім, вона взяла з собою газовий балончик, так як у 2015 році вона вже постраждала від дій ОСОБА_7 , і вийшла на вулицю. Біля під`їзду стояли ОСОБА_12 та ОСОБА_32 та сусіди, ОСОБА_7 вже не було. Вони очікували приїзд поліції.
Приблизно через 7-10 хвилин, вона побачила, що ОСОБА_7 повертається до під`їзду. Обвинувачений пройшов повз неї, і вона побачила у нього у правій руці зажатий якийсь предмет, а у лівій руці ОСОБА_7 тримав запалену цигарку. Коли обвинувачений підійшов до ОСОБА_5 , він щось йому сказав та відразу вдарив потерпілого в область лівого ока. ОСОБА_5 похитнувся від удару, а обвинувачений, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння, також похилився. Потім, вона разом із ОСОБА_17 виштовхали ОСОБА_7 до проїжджої частини, а вона до останнього застосувала газовий балончик, але не знає куди саме попала.
Вона бачила, що у ОСОБА_7 під час нанесення удару потерпілому був або фрагмент асфальту або кусок каміння.
У 2015 році ОСОБА_7 вибивав спочатку двері доньки, а потім спустився до них з чоловіком та почав бити останнього через зауваження. В той день обвинувачений вдарив її по руці і вона проходила медичну експертизу. Результати розслідування цього факту, їй невідомі;

- відповідно до висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ОСОБА_33 №1328 від 01.11.2018 року:
- струс головного мозку, синець навколо лівої очниці з переходом на скроню і лобну ділянку зліва у ОСОБА_8 у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- синці в області лівого плеча, лівого стегна, синець і садно в області лівої гомілки, садна в області лівого стегна у ОСОБА_8 , кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;
- дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів;
- виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися не менш ніж від 6-ти травматичних впливів;
- взаєморозташування ОСОБА_8 і нападаючого в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару;
- не виключено утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за обставин, на які вона вказує;
- утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 внаслідок однократного падіння з висоти власного зросту представляється малоймовірним (т.3 а.с. 2-3);

- згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ОСОБА_34 №1336 від 26.11.2018 року:
- контузійний рогівково-склеральний розрив очного яблука лівого ока з випадінням його вмісту, що потребував проведення операції по видаленню його вмісту та залишення зовнішньої оболонки ока (склери) у ОСОБА_5 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою розладу здоров`я, що поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%);
- закрита черепно-лицьова травма у вигляді струсу головного мозку, множинних переломів кісток лицьового черепу (переломи верхньощелепної кістки ліворуч верхньої, медіальної, передньої стінок гайморової пазухи; перелом ячейок решітчастої кістки ліворуч; виличного відростка; тіла виличної кістки зліва без зміщення кісткових уламків); рани на повіках лівого ока, синець в ділянці лівого ока; рани на повіках лівого ока, синець в ділянці лівого ока у ОСОБА_5 у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день);
- закритий перелом кісток носа, рана на спинці носа ліворуч у ОСОБА_5 у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день);
- тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів) у ліву половину обличчя. Індивідуалізуючиі особливості травмуючого предмету (предметів) у тілесних ушкодженнях не відобразились;
- тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_5 утворились не менш, ніж від одного травматичного впливу;
- взаєморозташування потерпілого і нападаючого в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для їх нанесення;
- тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_5 розташовані на ділянці тіла, що є доступною для спричинення власною рукою, однак враховуючи характер травми це вважається малоймовірним;
- тілесних ушкоджень, які є характерними для падіння з висоти власного зросту, на тілі ОСОБА_5 не виявлені;
- синець на нижній повіці правого ока є наслідком затікання крові в параорбітальну клітковину з ділянки травмування на лівій половині обличчя, та не є місцем травматичного впливу.

- допитана у судовому засіданні лікар судово-медичний експерт КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ОСОБА_34 пояснила, що вона на підставі ухвал слідчих суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя проводила судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_5 , а також була доповідачем та членом у складі експертної комісії вказаної медичної експертної установи під час проведення комісійних експертиз щодо перевірки показань потерпілого, обвинуваченого та свідків в ході проведених слідчих експериментів за їх участю.
Відповідаючи на питання учасників судового провадження ОСОБА_34 пояснила, що вона підтверджує усі висновки експерта, які вона проводила у даному кримінальному провадженні як особисто, так і у складі комісії.
Також зазначила, що не виключається, що виявлений у потерпілого ОСОБА_5 комплекс тілесних ушкоджень міг утворитися в один момент, від одного удару. Але ці ушкодження не могли утворитися від одного удару кулака правої руки, про що вказує обвинувачений, враховуючи масивність травми. У разі перебування у руці ОСОБА_7 під час удару каміння чи цеглини не виключається можливим утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він удар наніс кулаком правої руки побіжно (на рос. мові «вскользь») та показав яким саме чином, проте ОСОБА_34 зазначила, що це є маловірогідним, також є маловірогідним і нанесення удару навідліг (наотмашь), враховуючи виявлення під час дослідження вдавленість стінок верхньої щелепи всередину та множинні переломи. Удар був прямим і не боковим, так як при дослідженні не було виявлено зміщення кісток праворуч або ліворуч, а було виявлено вдавлення кісток всередину.
Предмет, яким було завдано удару ОСОБА_5 , повинен бути масивним, мати доволі значну площу, приблизно площу половину обличчя, мати нерівності та шорсткість. Тому, експерт зазначила, що на її думку, вага мобільного телефону не достатня для спричинення виявлених у потерпілого ушкоджень, тобто знаходження у руці обвинуваченого мобільного телефону під час удару, є маловірогідним як і нанесення удару кулаком руки.
При огляді каміння, який є речовим доказом у кримінальному провадженні, ОСОБА_34 повідомила, що це каміння на дослідження їй не надавалося, також не надався і мобільний телефон;

- даними, отриманими під час огляду CD-R диску «Videx», на якому зберігаються аудіозаписи з архіватора служби «102». Згідно вказаних аудіозаписів свідок ОСОБА_17 декілька разів телефонувала на «102» та повідомляла про скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (т.1 а.с. 213).

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
В даному випадку, на думку суду, вказані досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України.
Зазначені показання потерпілого, свідків, письмові докази по справі, висновки експертів узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Під час судового розгляду була допитана свідок ОСОБА_35 , яка пояснила, що проживає на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_7 . перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_8 , тому що їх діти разом відвідують гурток з танців. Дуже часто дітей вона зустрічає, так як донька потерпілої боїться заходити у під`їзд через поведінку ОСОБА_7 , який бив скло у під`їзді та практично кожного разу влаштовує сварки, коли приходить до ОСОБА_8
19.10.2018 року, приблизно о 20-00 год., вона, коли поверталася додому, побачила скупчення сусідів, які стояли біля під`їзду. Вона завела доньку додому і коли вийшла, то побачила, що ОСОБА_24 вже стоїть і прикриває руками око, з якого текла кров, лавка перевернута, вирвана одна із клумб у палісаднику. Тобто, в цей день вона бійки та ОСОБА_7 , не бачила.
Також, судом була допитана як свідок ОСОБА_36 , яка пояснила, що проживає на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_8 . Увечері, якого числа вона точно не пам`ятає, поверталася додому і біля під`їзду стояли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинувачений. Через деякий час вона почула крик ОСОБА_12 , і коли вона вийшла на вулицю, то побачила, що у потерпілого травма ока і йде кров. Після цього, вона почала надавати допомогу ОСОБА_37 і викликали «швидку». ОСОБА_7 вона не знає, але бачила декілька разів останнього у під`їзді і знала, що він приходить до ОСОБА_10 . У той час світло горіло від її вікна квартири.
Щодо показань ОСОБА_36 з приводу предмету, який знаходився у руці обвинуваченого під час удару потерпілому, суд відноситься критично, так як фактично свідок не бачила самого механізму удару.
На думку суду показання вказаних свідків не є інформативними з приводу обставин нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, тому вважаю, що наявні усі підстави не приймати їх до уваги.

Суд перевіряв версію сторони захисту щодо нанесення обвинуваченому ударів по голові та шиї перед тим, як було нанесення удару потерпілому ОСОБА_5 .

У судовому засіданні було досліджено висновок експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ОСОБА_34 №1355 від 09.11.2018 року, згідно якого:
1. Рана в лівій тім`яній ділянці, наслідком загоєння якої є рубець; садна в ділянці лівої гомілки у ОСОБА_7 самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

2. У зв`язку з тим, що огляд рани був проведений після настання кінцевого результату загоєння, а саме утворення рубця, враховуючи відсутність її морфологічної характеристики в наданій медичній документації, об`єктивно і повно висловитись про механізм спричинення даного тілесного ушкодження не є можливим. Однак зважаючи на локалізацію (близьке прилягання кістки), враховуючи характеристику рани як «ушибленная», співставляючи з механізмом її утворення за показами ОСОБА_7 , не виключається можливість її утворення від дії тупого предмету.

Садна утворилися від дії тупого предмету (предметів).

3. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному оглянутим.

4. Взаєморозташування потерпілого і нападаючого в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідних ділянок тіла для їх нанесення.

5. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 утворились не менш ніж від трьох травматичних впливів.

6. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 розташовані на ділянках тіла, що є доступним для спричинення власною рукою. Однак враховуючи локалізацію, характер тілесного ушкодження в ділянці голови, це представляється малоймовірним.

7. Утворення тілесного ушкодження в ділянці голови у ОСОБА_7 від падіння з висоти власного зросту представляється малоймовірним. Утворення тілесних ушкоджень в ділянці лівої гомілки у ОСОБА_7 від падіння з висоти власного зросту не виключається.

За клопотанням сторони захисту суд допитав свідка ОСОБА_38 , яка пояснила, що ОСОБА_7 вона знає з 2004 року та може позитивно його охарактеризувати, так як являється сусідкою сім`ї ОСОБА_39 . Алкогольні напої обвинувачений вживає, але дуже рідко, можливо один раз на тиждень. 19.10.2018 року, приблизно о 21-00 год., її покликала ОСОБА_15 до себе у квартиру для надання медичної допомоги ОСОБА_16 , так як вона працює у 5-й міській лікарні. Коли вона побачила обвинуваченого, останній увесь був побитий: на голові була рана та кров, ребра боліли, мались крововиливи на тілі. Денис повідомив, що поїхав до ОСОБА_10 , де його і побили та забризкали очі сльозогінним газом. Від нього був якийсь специфічний запах, але не схожий на алкоголь. Вона обробила рану на голові, а потім до ОСОБА_7 прийшли працівники поліції, тому вона і пішла.

Також, за клопотанням захисника судом свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 та ОСОБА_27 повторно були допитані з приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 перед нанесенням удару потерпілому. Вказані свідки заперечували щодо нанесення будь-яких ударів обвинуваченому та пояснили, що не бачили, щоб хтось з присутніх це зробив.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона дійсно, коли вибігала на вулицю взяла з собою скалку, але її викинула під іншу лавку та підібрала тоді, коли «швидка» забрала ОСОБА_5 у лікарню, а обвинувачений зник з місця подій.

Посилання захисника на аудіозапис з архіватора служби «102», під час якого свідок ОСОБА_17 нібито зазначала, що вона скалкою побила обвинуваченого не підтвердилися під час судового засідання. Під час дослідження вказаного аудіофайлу «.231756» ОСОБА_17 оператору служби «102» повідомила: (мовою оригіналу) «Сами обороняемся, я со скалкою бегаю. Еле отбили парня». З такого повідомлення, суд вбачає, що жодних відомостей про те, що ОСОБА_17 била скалкою обвинуваченого остання не повідомила, а вислів «відбили парня» це стосувалося потерпілого ОСОБА_5 .

З вказаних підстав суд критично сприймає версію сторони захисту, що обвинувачений фактично захищався від дій свідків та ненавмисно вдарив потерпілого.
Тому, суд вважає, що вказана версія сторони захисту під час судового розгляду не підтвердилася.

Також, суд звертає увагу, що посилання захисника та обвинуваченого про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не можуть вплинути на висновки, що були покладені в основу обвинувачення останнього за ч.1 ст.121 КК України, адже відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відомості, викладені у заяві обвинуваченого ОСОБА_7 , були внесені до ЄРДР (кримінальне провадження №0003490) (т.1 а.с.212). Водночас, під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню не було встановлено осіб, які нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_7 19.10.2018 року, приблизно о 19 год. 30 хв. та кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України (т.4 а.с.89).

Щодо предмету нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , у суду не має сумніву, що у обвинуваченого під час удару у руці перебував певний предмет. Це підтверджується показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 та ОСОБА_27 , а також даними висновку експерта №1336 від 26.11.2018 року та показаннями експерта ОСОБА_40 . Остання у судовому засіданні зазначила, що предмет, яким було завдано удару ОСОБА_5 , повинен бути масивним, мати доволі значну площу, приблизно площу половину обличчя, мати нерівності та шорсткість. На її думку, знаходження у руці обвинуваченого мобільного телефону під час удару, є маловірогідним як і нанесення удару кулаком руки.
Водночас, суд погоджується із доводами захисника, що каміння, вилучене під час огляду місця події 20.10.2018 року біля під`їзду АДРЕСА_9 не може бути речовим доказом і, що саме цей предмет відноситься до кримінального провадження як знаряддя злочину.
Так, відповідно до висновків експерта №566 від 19.11.2018 року при судово-цитологічному дослідженні фрагменту асфальтного дорожнього покриття (у постанові слідчого каміння) крові та епітеліальних клітин, придатних для дослідження, не знайдено.
У подальшому, до експертів не надавався вилучене каміння (фрагмент асфальтного покриття) на експертне дослідження з приводу вирішення питання можливості спричинення цим об`єктом тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .
Вказані факти дають суду підстави дійти до висновку, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено, що саме вказаним камінням по даному кримінальному провадженню потерпілому ОСОБА_5 було нанесено удар у ліву половину обличчя.

Також, суд критично відноситься і до твердження обвинуваченого, що удар він наніс не навмисно, а побіжно (на рос. мові «вскользь») або навідліг (наотмашь). Цей факт спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 та ОСОБА_27 . Також, заперечується такий механізм нанесення удару висновком експерта ОСОБА_34 та її показаннями під час судового розгляду, так як у потерпілого було виявлено вдавленість стінок верхньої щелепи всередину та множинні переломи. За показаннями експерта удар був прямим і не боковим, так як при дослідженні не було виявлено зміщення кісток праворуч або ліворуч. Перебування певного предмету у руці обвинуваченого також не свідчить про ненавмисність дій останнього.

До тверджень захисника, що зміст обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не відповідає матеріалам кримінального провадження, а повідомлення про підозру не відповідає змісту обвинувачення, так як повідомлення про підозру не містить усіх виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та посилання на висновок експерта №1336 від 26.11.2018 року, суд відноситься критично.
Відсутність посилання у повідомленні про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, на висновки експерта №1336 від 26.11.2018 року не є порушенням, а вказане повідомлення про підозру у цілому відповідає вимогам ст. 277 КПК України.
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, також відповідає вимогам ст.291 КПК України. У ньому мається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, тобто формулювання обвинувачення, в якому вказані тілесні ушкодження ОСОБА_5 , що співпадають з тілесними ушкодженнями, виявленими у потерпілого під час проведення судової медичної експертизи (висновок експерта №1336 від 26.11.2018 року).

Водночас, твердження захисника щодо визнання недопустимим доказом даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 20.10.2018 року, суд вважає цілком слушним.
Огляд місця події, а саме: квартири АДРЕСА_10 (за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_7 ) проводив слідчий Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_41 .
Відповідно до Витягу з ЄРДР кримінального провадження №0003477, відомості про яке внесені 20.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, слідчими, які мають право проводити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні є: слідчі СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та ОСОБА_45 (т.3 а.с.4-5). Цей факт також встановлений виходячи із даних обвинувального акту (т.1 а.с.2) та постанови про здійснення досудового розслідування слідчою групою (т.4 а.с. 223). У судовому засіданні прокурор не надав іншого процесуального документу, який би надавав правові підстави слідчому ОСОБА_46 проводити досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003477.
Таким чином, слідчий ОСОБА_46 не була тією уповноваженою особою, яка мала право проводити огляд місця події по даному кримінальному провадженню.
Крім того, за своєю суттю огляд помешкання обвинуваченого 20.10.2018 року був фактично обшуком.
Підставою для проведення огляду місця події є інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено відсутність будь-яких даних про подію, яка стала підставою для проведення 20.10.2018 року огляду місця події у квартирі обвинуваченого ОСОБА_7 . У протоколі огляду місця події вказано, що він проводиться на підставі повідомлення до ЧЧ. Водночас не вказано, від кого повідомлення і про що саме.
Верховний Суд уже визнавав неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема у постанові від 07 червня 2018 року (справа № 740/5066/15-к провадження № 51-3331км18), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені статтею 233, частиною 2 статті 234 КПК України. З клопотанням про проведення обшуку слідчий до слідчого судді не звертався, тому відповідно до згаданих положень отримані внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані судом при прийнятті рішення.
Заяву ОСОБА_15 про дозвіл на огляд квартири суд приймає до уваги як підставу для проникнення до житла без ухвали слідчого судді, водночас звертає увагу, що вказана квартира належить обвинуваченому та його матері по 1/2 частині, тобто ОСОБА_15 не є єлини власником житла.
Отже, дані, отримані під час огляду вказаної квартири, суд визнає такими, що отримані не у порядку, встановленому КПК України, тобто недопустимими відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.87 КПК України, а саме: проведення обшуку з порушенням суттєвих умов при отриманні дозволу суду на вказану слідчу дію. За таких обставин вважаю, що в даному випадку під час обшуку було істотно порушено право обвинуваченого на недоторканість житла.

Також, суд погоджується із доводами сторони захисту, що дані, отримані під час слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_20 і ОСОБА_30 та обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно визнати неналежними та недопустимими у порядку ч.2 ст.86 КПК України, виходячи з такого.
Відповідно до ч.7 ст.223 КПК України слідчий зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту.
Одним із понятих при вказаних слідчих експериментах був ОСОБА_47 , який допитаний у судовому засіданні пояснив, що він не пам`ятає, щоб за його участю проводилися слідчі експерименти у даному кримінальному провадженні. На відеозаписах слідчих експериментів за участі вказаних осіб, ОСОБА_47 себе не впізнав. Крім того, він зазначив, що він 1981 року народження, а у протоколах слідчих експериментів 1980 року народження.
Під час дослідження відеозаписів вказаних слідчих експериментів у суду виникли сумніви щодо знаходження понятого, присутнього під час проведення слідчого експерименту, у тверезому стані. Цим, можливо, пояснити і показання ОСОБА_48 , що він не пам`ятає обставин проведення слідчих експериментів.
Також, у судовому засіданні була допитана ОСОБА_49 , яка відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 була понятим. Але, ОСОБА_49 зазначила, що не пам`ятає ні обвинуваченого, ні обставин, за яких проводився слідчий експеримент, так як вона перенесла інсульт у 2018 році.
Допитаний судом слідчий ОСОБА_42 зазначив, що він проводив досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_7 . Фактично слідчі експерименти проводилися за допомогою відеокамери «Panasonic», а не фотоапарату, як зазначено у протоколах слідчих дій. Відеокамера була оснащена знімними носіями інформації micro-SD, але до протоколів долучені СD-R диски. Оригінали карток, на які записувалися слідчі експерименти, на цей час відсутні. Спеціаліст під час проведення слідчих експериментів був відсутній. Анкетні дані ОСОБА_47 він не перевіряв, так як у останнього не було з собою документів, що підтверджують його особистість. Він пам`ятає, що не у кожного з понятих були паспорти, тому він писав у протоколі лише анкетні дані лише зі слів понятого. Під час слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_30 він понятим права та обов`язки не роз`яснював. Свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_30 не попереджував за ст.ст. 384, 385 КК України.
У протоколах слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_30 та обвинуваченого ОСОБА_7 вказано, що відеофіксація слідчої дії відбулася за допомогою цифрового фотоапарату «Panasonic» зі знімними носіями інформації мicroSD. Також до протоколів слідчих експериментів слідчим було долучено додатки, а саме: CD-R диски із відеозаписами ходу проведених слідчих дій. Вказані диски запечатані у конверти з відповідним підписом слідчого ОСОБА_50 , що це є додатком до протоколів слідчих експериментів.
Відповідно до положень ст.105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
При цьому, як зазначено в ч.3 ст.107 КПК України у матеріалах кримінального провадження зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, резервні копії яких зберігаються окремо.
Отже, законодавець передбачив, що в даному випадку до протоколу слідчого експерименту повинен бути долучений саме оригінал технічного носія інформації - флешносій «мicroSD», а не його копія.
У розумінні положень ч.2 ст.99 КПК України матеріали відеозапису слідчого експерименту є документом.
Згідно вимог ч.3 ст.99 КПК України сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ.
Частина 4 статті 99 КПК України передбачає, що дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, що містяться в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.
Таким чином, досліджені CD-R диски з відеозаписами слідчих експериментів не є оригіналами і суду не надано доказів, що дана копія дійсно була зроблена з флешносія «мicroSD» та процес копіювання здійснювався із залученням спеціаліста.
А тому надані прокурором відеозаписи з проведеними слідчими експериментами за участю потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_20 і ОСОБА_30 та обвинуваченого ОСОБА_7 не можуть бути використані як належні докази, тобто як такі, що здатні своїм змістом встановлювати факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження.
Також, дані, отримані під час слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає такими, що отримані не у порядку, встановленому КПК України, тобто є недопустимими відповідно до вимог ст.86 КПК України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
У даному випадку вважаю, що необхідно визнати недопустимими і похідні докази від огляду місця події від 20.10.2018 року, а саме: речові докази - джинсові штани, джинсову куртку, футболку, вилучені під час проведення вказаної слідчої дії, а також дані, отримані під час проведення експертизи № 2344 від 26.11.2018 року (дослідження одежі обвинуваченого).
Допитаний у судовому засіданні член комісійних судово-медичних експертиз ОСОБА_51 зазначив, що під час експертного дослідження використовувалися лише копії протоколів слідчих експериментів та CD-R диски з відеозаписами цих слідчих дій.
Отже, вважаю за необхідне визнати недопустимими доказами і дані висновків судових медичних експертиз, дослідженням яких безпосередньо були протоколи слідчих експериментів, а саме: №567/к від 07.12.2018 року; №570/к від 07.12.2018 року; №569/к від 07.12.2018 року; №568/к від 07.12.2018 року; №538/к від 27.11.2018 року та №537/к від 27.11.2018 року.

Також, суд погоджується із стороною захисту, що недопалок цигарки, вилучений під час огляду місця події 20.10.2018 року біля під`їзду №5 по вул. Космічній, буд.116 не може бути речовим доказом, так як не стосуються обставин даного кримінального провадження. Згідно висновку експерта № 566 від 19.11.2018 року на недопалку цигарки відсутні кров, слина та епітеліальні клітини, прокурор жодним чином не довів, що обвинувачений викинув на місці події саме цей недопалок цигарки, а ОСОБА_7 стверджував, що цигарки марки «Violet», він взагалі не палить.

В ході судового розгляду суд також дослідив документи, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_7 та висновки судово-психіатричного експерта №530 від 14.11.2018 року, а саме: ОСОБА_7 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє на цей час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а за матеріалами справи знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. ОСОБА_7 має наступні індивідуально психологічні особливості, які мають найбільше значення для даного кримінального провадження: збереженість інтелектуально-мнестичної сфери, підвищену особисту тривожність, інровертованість, емоційну стабільність, розвинене відчуття відповідальності, відвертість. У виниклій конфліктній ситуації ОСОБА_7 у стані вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості, які можуть розглядатися як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання, не знаходився. ОСОБА_7 під час скоєного вказаного кримінального правопорушення у будь- якому особливому емоційному стані, який здійснював суттєвий вплив на його поведінку, не перебував. Індивідуально-психологічні особливості особи ОСОБА_7 знайшли просте відображення у його поведінці на момент здійснення кримінального правопорушення. Дії ОСОБА_7 не були викликані станом сильного душевного хвилювання (фізіологічним афектом або іншим емоційним станом: стресом, фрустрацією, образою, гнівом, ревнощами тощо). ОСОБА_7 , з урахуванням індивідуально-психологічного стану особистості, міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в ситуації, що досліджується. Отже він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів психічного характеру не потребує.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Судом встановлено, що пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 є часткове погашення матеріальної шкоди потерпілому (у сумі 7 500 грн. та надання матеріальної допомоги сину потерпілого у сумі 2000 грн.) та вибачення обвинуваченого перед потерпілими. Твердження ОСОБА_7 про його щире каяття, на думку суду, не відповідає дійсності. Щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності. Обвинувачений фактично своєї вини повністю не визнав та суду намагався довести, що у нього був відсутній умисел на завдання удару потерпілому ОСОБА_5 , а ОСОБА_8 він вдарив лише долонею один раз.
Крім того, суд також враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка не свідчить про його щире каяття. Так, 05.08.2019 року у судовому засіданні, після того як ОСОБА_8 пояснила, що саме обвинувачений дзвонив та стукав у двері свідка ОСОБА_17 , у той час коли вона там переховувалася від ОСОБА_7 , на адресу потерпілої обвинувачений висловився жестом, що стало підставою для оголошення головуючим у процесі ОСОБА_7 зауваження. Свідком демонстрації зазначеного жесту став безпосередньо головуючий у справі, тому вважаю такі дії обвинуваченого як певну форму погроз на адресу потерпілої, і з цих підстав доводи ОСОБА_7 , що цей жест він адресував своїй матері, суд не приймає до уваги (файл відеозапису «1003» судового засідання від 05.08.2019 року, 08 хв. 10 сек., т.1 а.с.237).

Після вказаного засідання потерпіла ОСОБА_8 подала заяву до поліції з приводу погроз з боку ОСОБА_7 , зазначивши при цьому, що це не помста, а вона обвинуваченого дійсно боїться, так як впродовж п`яти років, які вони зустрічаються, ОСОБА_7 неодноразово до неї та до її родичів застосовував насильницькі дії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Хоча ОСОБА_7 і вибачився перед нею, але вважає, що у останнього відсутнє щире каяття, про що свідчить агресивна поведінку обвинуваченого після закінчення одного з судових засідань, а також на судовому засіданні, яке відбулося 05.08.2019 року.
Обставиною, що обтяжуює покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Такий стан обвинуваченого під час скоєння ним кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_5 підтверджується довідкою із МКЛЕ та ШМД, коли ОСОБА_7 звернувся до травмпункту 20.10.2018 року (т.3 а.с.74), висновком судово-психіатричного експерта та показаннями самого обвинуваченого у судовому засіданні, який зазначив, що випив перед конфліктом з ОСОБА_5 дві пляшки пива.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком (ч.2 ст.125 КК) та тяжким злочином (ч.1 ст.121 КК), суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (із застосуванням фізичного насильства), особу обвинуваченого: раніше не судимий, не одружений, має постійне місце мешкання та проживання, офіційно працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, його вік та здоров`я (не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра). Крім того, суд приймає до уваги як характеризуючу особистість обвинуваченого інформацію з Комунарського ВП Дніпровського ГУНП в Запорізькій області, згідно якої до органів поліції надходили такі звернення:

- 23.11.2015 року, 27.11.2015 року та 29.08.2018 року, що обвинувачений вибиває двері ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_11 ;
- 11.03.2017 року, що обвинувачений вибиває двері ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 35-36).
Також, суд приймає до уваги документи, надані обвинуваченим у судовому засіданні щодо тяжкої хвороби матері та той факт, що ОСОБА_15 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Враховуючи особистість ОСОБА_15 , конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та обтяжуючої обставин покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що наполягала сторона захисту, не відповідає принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та встановлення іспитового строку не є достатнім і необхідним для виправлення останнього у даному кримінальному провадженні.

Також, на думку суду, обвинуваченому необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , виходячи з приписів ч.5 ст.72 КК України.

У кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов на суму 1 031 342 грн. 90 коп., з яких 300 000 грн. моральна шкода, 700 000 матеріальна шкода на майбутню операцію в Ізраїлі, а 31 342 грн. 90 коп. матеріальна шкода (кошти, витрачені на лікування).

Згідно свідоцтву про смерть потерпілий ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки від 27.09.2019 року причиною смерті є гостра коронарна смерть (т.4 а.с. 91). У висновку експерта № 3439 від 02.10.2019 року зазначено, що смерть ОСОБА_5 настала від гострої коронарної недостатності (т.4 а.с. 100-101).

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи, що нормами КПК України не врегульоване питання щодо розгляду цивільного позову у разі, коли помер позивач, тому вважаю за необхідне застосувати норми ЦПК та ЦК України.

Відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтями 46,47 ЦПК України передбачено, що вони можуть мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Тобто стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Відповідно до ч.4 ст.25, ст.37 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу ( ст. 55 ЦПК України).

Заміна осіб, що є сторонами, третіми особами, іншими особами внаслідок переходу до них суб`єктивних прав або обов`язків, щодо яких відкрита цивільна справа, називається процесуальним правонаступництвом. Процесуальне правонаступництво можливе за умови універсального або сингулярного правонаступництва в матеріальному праві та наявності судового процесу, відкритого на захист указаних прав.

У матеріальному праві можливе загальне (універсальне) правонаступництво в суб`єктивних цивільних правах - спадкування (ст. 1218 ЦК). Допускається перехід окремого суб`єктивного цивільного права (сингулярне правонаступництво), наприклад поступка права вимоги (ст. 512 ЦК), заміна боржника в зобов`язанні (ст. 520 ЦК).

Згідно ст. ст. 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Правовідносини, що склалися між позивачем ОСОБА_5 та особою, винуватою у скоєнні злочину відносно останнього з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди , на думку суду, особисто пов`язані з особою позивача та не допускають правонаступництва.

Тому, враховуючи фактичну відсутність цивільного позивача у кримінальному провадженні вважаю за необхідне цивільний позов ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Постановою слідчого Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_50 від 12.12.2018 року каміння, змив на марлевий тампон, зразки крові потерпілого ОСОБА_5 , зразки крові та слини обвинуваченого ОСОБА_5 , два недопалки цигарок «Violet» визнані речовими доказами.
Відповідно до п.п.4, 7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:
- майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання. Враховуючи, що каміння, змив на марлевий тампон, зразки крові потерпілого ОСОБА_5 , зразки крові та слини обвинуваченого ОСОБА_5 , два недопалки цигарок «Violet» не мають ніякої цінності, їх необхідно знищити;
- документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Отже, враховуючи, що на CD-R диску «Videx» міститься інформація, що стосується скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тому він є документом, який необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2018 року на речі (джинсові штани, джинсову куртку, футболку обвинуваченого ОСОБА_7 ), вилучені під час огляду місця події, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ч.1 ст.174 КПК України, суд скасовує, так як вказані предмети вилучені з порушенням вимог КПК України, і відповідно, арешт був накладений необґрунтовано.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2018 року на туфлі світло-бежевого кольору, вилучені під час обшуку при затриманні ОСОБА_7 у порядку ст.208 КПК України згідно ч.4 ст.174 КПК України, суд також скасовує.

Також, ухвалою суду від 16.01.2019 року було накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_7 частину квартири АДРЕСА_10 . Вказаний арешт був накладений фактично для забезпечення цивільного позову потерпілого. Враховуючи, що суд залишив цивільний позов ОСОБА_5 без розгляду, тому вважаю за необхідне скасувати і накладений на квартиру обвинуваченого арешт.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні, запобіжній захід на цей час до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосований.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.2 ст.125 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;
- за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати, починаючи з дня приведення вироку до виконання.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 20.10.2018 року по 11.11.2019 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази:
- джинсові штани «Levis 501 Professional» світло-синього кольору, джинсову куртку «Differ actor» світло-синього кольору, футболку сірого кольору «Redway», туфлі світло-бежевого кольору, що зберігаються у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області передати обвинуваченому ОСОБА_7 , а у разі відмови останнього від отримання знищити;
- каміння, змив на марлевий тампон, зразки крові потерпілого ОСОБА_5 , зразки крові та слини обвинуваченого ОСОБА_5 , два недопалки цигарок «Violet», що зберігаються у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знищити;
- CD-R диск «Videx» з аудіозаписами архіватора служби «102», що зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.

Скасувати арешт на джинсові штани «Levis 501 Professional» світло-синього кольору, джинсову куртку «Differ actor» світло-синього кольору, футболку сірого кольору «Redway», туфлі світло-бежевого кольору, накладені ухвалами слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 23.10.2018 року.
Скасувати арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_10 , що належить обвинуваченому ОСОБА_7 , накладений ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2019 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1