У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження № 0001850 внесеному до ЄРДР 07 липня 2019 року щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біла Церква Київської області, громадянина України, одруженого, працюючого монтажником систем вентиляції кондиціювання повітря пневмотранспорту й аспірації 4 розряду ТОВ "СНІКОС", освіта середньо-спеціальна, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду:

сторона обвинувачення
прокурор ОСОБА_6 ,

представник потерпілого - ОСОБА_7 ,

сторона захисту
обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_8

У Х В А Л И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0001850 внесеному до ЄРДР 07 липня 2019 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Встановлені слідчою суддею обставини із посиланням на докази.

ОСОБА_3 обвинувачується в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.

25 червня 2019 року близько 20:00 години ОСОБА_3 знаходився на дорозі поблизу буд. АДРЕСА_2 , де зустрів потерпілого ОСОБА_9 у якого з останнім виник словесний конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин у ході з`ясування відносин з потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , діючи з метою заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс удар своєю головою в область лівої частини голови ОСОБА_9 .

У результаті злочинних дій ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні у вигляді хронічної субдуральної гематоми зліва, травматичний парадонтит 21-23 зубів.

Дії ОСОБА_3 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із тілесними ушкодженнями у вигляді хронічної субдуральної гематоми зліва та травматичного парадонтиту 21-23 зубів заподіяними потерпілому ОСОБА_9 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть сформованого 22 грудня 2020 року об 11:23:37 № 0 Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Мотиви з яких виходить суддя при постановленні ухвали, і положення закону якими вона керувалась.

Відповідно до ч.4 ст.26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Суд закриває кримінальне провадження, якщо встановлено обставини передбачені п.п. 5, 6, 7, 8 ч.1, п.2 ч.2 ст.284 КПК України.

Згідно ст.477 КПК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КК України віднесено до кримінальних правопорушень приватного обвинувачення.

Беручи до уваги те, що дане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого та може тривати лише з умови підтримання саме ним обвинувачення, тому дане право потерпілого є особистим немайновим правом, а отже не допускає правонаступництва.

Відповідно до ч.4 ст.26 та ч.4 ст.22 КПК України, важливою відмінністю участі потерпілого у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення є те, що йому тут належить ще й право підтримувати обвинувачення або відмовитися від обвинувачення, що є безумовного підставою для закриття кримінального провадження.

Згідно п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Для захисту своїх законних прав та інтересів потерпілий під час судового провадження наділений такими правами: бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, у безпосередній перевірці доказів, підтримувати обвинувачення в суді у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, ознайомлюватись з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді, оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому КПК, примиритися з обвинуваченим і укласти угоду про примирення (див. частини 3, 4 ст. 56 КПК).
Потерпілий у кримінальному провадженні є унікальною процесуальною фігурою. З одного боку, він являє собою скривджену особу, якій кримінальним правопорушенням завдано певної шкоди, порушено її права, свободи й законні інтереси і яка в зв`язку з цим одержує незаперечне право на публічний захист, в цьому разі - у судовому порядку, а з іншого - він, як правило, володіє широкою інформацією про обставини вчинення правопорушення і осіб, причетних до нього. До того ж у п. 1 ч. 1 ст. 57 КПК зазначено, що потерпілий зобов`язаний прибути за викликом судді. Отже, є всі підстави вважати, що явка потерпілого для участі в судовому провадженні є обов`язковою. Водночас, потерпілий має право відмовитись давати показання (п. 6 ч. 1 ст. 56 КПК), що на цій підставі начебто дає йому право не з`являтись в судове засідання, і тому за неприбуття до суду він не повинен нести ніякої відповідальності. Більше того, закон забороняє до потерпілого застосовувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як привід (ч. 2 ст. 139, ч. З ст. 140 КПК). Граматичне тлумачення названих норм КПК підводить до висновку про наявність правової колізії, яку треба обов`язково розв`язати, оскільки в іншому разі не можна ставити питання про наслідки неприбуття потерпілого в судове засідання.
Виникла колізія вирішується шляхом застосування системно-логічного тлумачення правових норм. По-перше, потерпілий - учасник судового провадження, що має особистий інтерес щодо захисту своїх порушених прав, який він повинен задовольнити як суб`єкт доказування безпосередньо в судовому засіданні - свої процесуальні претензії він повинен обґрунтувати і довести їх достовірність (onus probandi), позаяк сторона захисту доказувати безпідставність цих претензій не зобов`язана. По-друге, величезний комплекс прав, який має потерпілий під час судового провадження (ч. З ст. 56 КПК), однозначно вимагає його безпосередньої участі в судовому засіданні. По-третє, рішучість законодавця у забезпеченні участі потерпілого обумовлюється тим, що (а) за невиконання процесуального обов`язку прибути за викликом судді без поважних причин на потерпілого ухвалою суду за клопотанням прокурора та за власною ініціативою може бути накладено грошове стягнення (п. 1 ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 139, ст. 144 КПК); (б) неявка потерпілого в судове засідання без поважних причин, де серед іншого обов`язково розглядаються питання, пов`язані зі встановленням виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п. З ч. 1 ст. 91 КПК), цілком може бути розцінене судом як перешкоджання встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 57 КПК); (в) у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді (п. 4 ч. З ст. 56 КПК), в зв`язку з чим його присутність у судовому засіданні є неодмінною.
Таким чином, прибуття потерпілого до суду, якщо йому належним чином було повідомлено про дату, час і місце судового засідання, є обов`язковим, попри будь-які перестороги.
Якщо ж потерпілий не з`явився до суду з тих чи інших причин, питання про розгляд справи має вирішуватись залежно від того, чи можливо у його відсутності, на думку судді та учасників кримінального провадження, з`ясувати всі обставини і захистити його права і законні інтереси. При цьому суду необхідно мати інформацію про те, що потерпілий був повідомлений про дату, час і місце судового засідання в порядку, передбаченому КПК, а також по поважність причин неприбуття за викликом суду, перелік яких встановлено ст. 138 КПК України.
Судом встановлено, потерпілий у справі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 Враховуючи вищезазначене, для вирішення цієї справи необхідно також звернутися до теологічного тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст..46 КК України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії. З огляду на ці принципи саме потерпілий, тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду, може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст.46 КК України.
Право примирення у ст.46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею та похідним від інших прав, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок учинення щодо неї кримінального правопорушення. Протилежний підхід означає, що до інших осіб переходять не лише права потерпілого, а і його волевиявлення, що є неправильним.

Висновки суду.

Таким чином, вирішуючи клопотання на засадах диспозитивності кримінального судочинства, вважаю що воно підлягає до задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 26, 55-58, 369 -372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В
клопотання захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0001850 внесеному до ЄРДР 07 липня 2019 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України задовольнити.

Кримінальне провадження № 001850 внесеному до ЄРДР 07 липня 2019 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошено 02 лютого 2021 року о 13:45 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1