Постанова
іменем України

29 липня 2020 року

м. Київ
справа № 233/914/14-к

провадження № 51-1341км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданнікасаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року про повернення апеляційної скарги.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2012 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 119 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 ?цього Кодексу.

Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 01 березня 2013 року вищевказаний вирок щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області ухвалою від 28 березня 2014 року задовольнив поданняКостянтинівського МРВ КВІ УДПтС у Донецькій області про направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання і постановив направити ОСОБА_7 для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2012 року.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 12 лютого 2020 року відмовив засудженому ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали міськрайонного суду від 28 березня 2014 року та повернув його апеляційну скаргу.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з відповідним поновленням строків.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що аргумент апеляційного суду про те, що ОСОБА_7 було роз`яснено покладені на нього за вироком обов`язки, суд може урахувати під час розгляду саме апеляційної скарги, а не клопотання про поновлення строку, оскільки роз`яснення засудженому обов`язків не свідчить про його обізнаність із розглядом Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області подання про направлення його для відбування призначеного судом покарання та відповідно постановлення ухвали від 28 березня 2014 року.
Крім того, скаржник наголошує на тому, що листок реєстрації, відповідно до якого ОСОБА_7 з 01 квітня до 04 листопада 2013 року з`являвся на реєстрацію до Костянтинівського МРВ КВІ УДПтС України в Донецькій області теж не свідчить про обізнаність засудженого про розгляд вищезазначеного подання та винесення ухвали.
Разом із тим відзначає, що ОСОБА_7 не було відомо про наявність ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2014 року про його привід.
На думку сторони захисту, аргумент суду апеляційної інстанції про те, що надалі ОСОБА_7 було оголошено в розшук, не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання засудженого про поновлення строку на подання апеляційної скарги, оскільки про цю обставину засудженому не було відомо до січня 2020 року, і дізнався він про неї випадково з мережі Інтернет. Ця обставина навпаки є доказом того, що, дійсно, весь час її підзахисний не знав про існування ухвали суду першої інстанції від 28 березня 2014 року.
Той факт, що ОСОБА_7 не було відомо про розгляд Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області стосовно нього подання про направлення для відбування призначеного судом покарання, ОСОБА_6 підтверджує також і тим, що суд першої інстанції направляв усі повідомлення не за адресою місця проживання та реєстрації ОСОБА_7 , а за іншою адресою.

Також наголошує на тому, що відповідно до листа на аркуші 62 справи № 233/914/14-к судове рішення було направлено засудженому за адресою: АДРЕСА_1 , хоча ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 у тому ж місті.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали подану захисником касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду висловила доводи про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Такими є порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Доступ до правосуддя є одним з основоположних принципів верховенства права, гарантованих Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55 , п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК).

Крім того, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів»). Згадані правові норми конкретизовано в пунктах 1, 2 і 17 ч. 1 ст. 7 КПК, де вказано, що зміст та форма кримінального провадження повинні узгоджуватися із загальними засадами кримінального провадження і, зокрема, із забезпеченням права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Механізм реалізації кримінально-процесуальних гарантій є по суті всією системою кримінально-процесуальних норм, які спрямовують кримінальне провадження на досягнення його завдань. Такими завданнями є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження та застосування належної правової процедури до кожного учасника кримінального провадження.
Згідно зі ст. 370 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Поряд з цим у п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК визначено, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

За приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням вказаного Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Однак повернення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 не ґрунтується на наведених вимогах кримінального процесуального закону.
Приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції послався на п. 2 ч. 2 ст. 395, п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК. При цьому, вказав, зокрема, про те, що ОСОБА_7 було роз`яснено покладені на нього вироком суду обов`язки, а згідно з листком реєстрації засуджений з 01 квітня до 04 листопада 2013 року з`являвся на реєстрацію до Костянтинівського МРВ КВІ УДПтС України в Донецькій області. За ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2014 року було оголошено привід ОСОБА_7 , і надалі останнього було оголошено в розшук.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалу суду першої інстанції постановлено 28 березня 2014 року за відсутності ОСОБА_7 .
Також у матеріалах справи містяться повідомлення суду, зі змісту яких видно, що виклик ОСОБА_7 до суду було надіслано за адресою: АДРЕСА_1 (а. п. 3133, 3739, 52, 55). Крім того, в ухвалі Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2014 року, за якою було оголошено привід ОСОБА_7 , теж зазначено цю адресу, а не адресу проживання засудженого.
Однак у касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 відзначає, що в матеріалах справи міститься копія паспорта ОСОБА_8 , де зазначено місце його реєстрації ( АДРЕСА_2 ), яке вказано також в анкеті.
Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, рішення суду першої інстанції від 28 березня 2014 року, за яким задоволено подання начальника Костянтинівського МРВ КВІ УДПтС в Донецькій області і постановлено направити ОСОБА_7 для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2012 року, направлено ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (а. п. 62), хоча, як зазначає у касаційній скарзі захисник, він проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 7 ст. 376 КПК копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що Донецький апеляційний суд без з`ясування всіх обставин передчасно відмовив засудженому ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження, чим фактично позбавив його права на оскарження судового рішення. Отже, ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати такою, що відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Допущені судом апеляційної інтсанції порушення з огляду на положення ст. 412 КПК є істотними, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Разом із тим, відповідно до вимог кримінального процесуального закону вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення належить до повноважень суду апеляційної інстанції, а тому звернена до касаційного суду вимога захисника про поновлення строку не може бути задоволена Верховним Судом, у звязку з чим її касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Під час нового розгляду слід врахувати викладене та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року та повернення апеляційної скарги скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови буде оголошено учасникам судового провадження 03 серпня 2020 рокуо 14 годині 00 хвилин.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3