Справа № 127/3273/16-к
Провадження № 1-кп/127/943/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжних заходів обвинуваченим у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України, відомості про які внесені 20.11.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007860, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під ватою на інший більш м`який, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України.
Прокурор ОСОБА_5 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжних заходів у виді тримання під вартою мотивуючи наступним. Прокурор повідомив суду, що ризики передбачені п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, а саме: ризик переховування обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від суду, знищення, приховування або спотворення ними речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, також існує ризик вчинення обвинуваченими впливу на родичів загиблого та свідків, перешкоджання обвинуваченими кримінальному провадженню, а також продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень. Прокурор зазначив, що запобіжні заходи відносно обвинувачених обрано правильно, підстав для їх зміни скасування немає.

Крім того, прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 до затримання ніде не працював та не навчався, постійного місця проживання у м. Вінниці не мав, а по зазначеній ним адресі проживання у с. Терешпіль він не мешкав до затримання останніх два роки, що вказано у наявній в матеріалах справі характеристиці. ОСОБА_8 хоча є особою раніше не судимою, однак він надав спільникам інформацію щодо потерпілого, що призвело в подальшому до вчинення даного злочину. Крім того прокурор зазначає, що обґрунтованість позиції сторони обвинувачення про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою неодноразово підтверджено ухвалами слідчих суддів про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ухвалами суду та суду присяжних про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу, а також ухвалами суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, що на переконання прокурора, вказує на виключну суспільну небезпечність як самого ОСОБА_8 , так і вчинених ним діянь.

Крім того, прокурор ОСОБА_5 просив врахувати особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який до затримання ніде не працював, не мав міцних соціальних зв`язків, має не зняті та непогашенні судимості, відбував реальне покарання у виді позбавлення волі строком 7 років. На переконання прокурора, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти наведеним ризикам. Прокурор зазначив, що усі обставини в їх сукупності вказують про суспільну небезпечність як самого обвинуваченого ОСОБА_7 , так і вчинених ним діянь.

Прокурор ОСОБА_5 просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_6 до затримання ніде не працював, з місця свого проживання у м. Вінниці зникав, у останнього відсутні соціально стримуючі зв`язки, ОСОБА_6 має сім не погашених і не знятих судимостей за вчинення крадіжок, поєднаних з проникненням у житло, незаконне заволодіння транспортним засобом, грабіж, порушення правил адміністративного нагляду, розбій, поєднаний з проникненням у житло, тобто різноманітні злочини, в тому числі тяжкі та особливо тяжкий. Прокурор просив врахувати, що злочини, які є предметом розгляду даного кримінального провадження, вчинено ОСОБА_6 трохи більше як через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі. Також, прокурор зазначив, що досі не встановлено місцезнаходження автомобіля потерпілого, яким заволодів ОСОБА_6 . У разі доведення винуватості ОСОБА_6 йому може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Прокурор зазначив, що обґрунтованість підозри обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, внаслідок чого сталась загибель людини, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме показаннями обвинувачених, свідків, протоколами огляду предметів та самими речовими доказами, протоколами огляду місця події, протоколом огляду трупа, протоколом обшуку, протоколами проведення слідчих експериментів, висновками 12-ти проведених експертиз, банківськими документами. Враховуючи усі вищезазначені обставини в їх сукупності, прокурор просив продовжити дію раніше обраних запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 щодо продовження дії запобіжного заходу покладалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 щодо продовження дії запобіжного заходу заперечував, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт або підписку про невиїзд.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 щодо продовження дії запобіжного заходу заперечувала, підтримавши думку свого підзахисного. Захисник звернула увагу суду, що ризики стороною обвинувачення не доведені, зазначивши, що ризик спотворення доказів є недопустимим, оскільки речові докази вже неодноразово досліджувались судовими інстанціями. Адвокат ОСОБА_10 просила змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 щодо продовження дії запобіжного заходу заперечував. Надав суду клопотання про зміну йому запобіжного заходу на інший більш м`який ніж тримання під вартою. ОСОБА_8 звертав увагу суду, що згідно вироку суду першої інстанції його було засуджено до дев`яти років позбавлення волі, застосування більш тяжкого покарання допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за апеляційними скаргами прокурора або потерпілого, а також, якщо при новому розгляді збільшиться обсяг обвинувачення. У своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015, покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, останнім є відбутим. Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що обсяг обвинувачення не збільшився, а також те, що він може збільшитись в ході судового розгляду є нічим не обґрунтованим припущенням прокурора. ОСОБА_8 звернув увагу суду, що навіть наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не може бути підставою для продовження йому строку тримання під вартою. Тому з урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_8 просив змінити йому запобіжний захід на інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаного з триманням під вартою.
Адвокат ОСОБА_11 заперечував щодо клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, адвокат ОСОБА_11 просив врахувати, що на даний час немає результату апеляційного розгляду по двом апеляційним скаргам на ухвали щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому вважає клопотання прокурора передчасним. Крім того, адвокат ОСОБА_11 підтримав клопотання свого підзахисного та просив змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченим запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 переховуватися від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При вирішенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження дії запобіжних заходів обвинуваченим у виді тримання під вартою, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну йому запобіжного заходу, суд приходить до наступного висновку.

При перевірці наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судом враховано, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів середньої тяжкості та особливо тяжкого злочину, а обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за які, в разі доведення їх винуватості, може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а обвинуваченому ОСОБА_6 довічне позбавлення волі. Відтак, у суду є підстави вважати, що ризик переховування обвинуваченими від суду, з метою уникнення покарання, у разі зміни запобіжних заходів на інші не пов`язані з триманням під вартою, має місце і на даний час.

З урахуванням положень ст. 178 КПК України, судом враховано, що обвинувачені до затримання не були працевлаштовані, доказів їх працевлаштування суду не надано, даний злочин щодо померлого ОСОБА_12 вчинений з корисливих міркувань, тому на переконання суду, ризик, що обвинувачені можуть продовжувати вчиняти інші злочини продовжує існувати.

Також, враховуючи стадію судового розгляду, а саме: дослідження письмових доказів та допит свідків, а тому існує ризик, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть чинити тиск на свідків, з метою зміни їх показів. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просила врахувати, що речові докази уже були досліджені попереднім складом суду. Однак, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Тому, на переконання суду, ризик впливу на потерпілих та свідків продовжує існувати.

Прокурор просив суд врахувати при прийнятті рішення щодо визначення запобіжного заходу обвинуваченим, що місцезнаходження автомобіля потерпілого не встановлено. Тому, у разі зміни запобіжних задів обвинуваченим, існує ризик, що останні, перебуваючи на волі, можуть знищити, сховати або спотворити речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, у разі зміни їм запобіжних заходів на більш м`які, обвинувачені можуть іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Суд враховує також відсутність міцних соціальних зв`язків, а також наявність судимостей у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Крім того, у своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_8 зазначав про неможливість зміни обвинувачення в суді, а саме збільшення обсягу обвинувачення, оскільки, на його переконання, це є необґрунтованим. Однак згідно ст. 338 КПК України, прокурор на будь якій стадії судового розгляду має право змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. На даний час судом досліджуються письмові докази та відеоматеріали, стадія їх дослідження не завершена.

Судом враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. Відтак, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин, враховуючи всі вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що вищевказані ризики продовжують існувати, тому суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 331, 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під ватою на інший більш м`який залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжних заходів обвинуваченим у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів з 15.10.2020 до 13.12.2020 включно.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на 60 днів з 15.10.2020 до 13.12.2020 включно.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів з 15.10.2020 до 13.12.2020 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької місцевої прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя-доповідач:

Судді: