ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року
м. Київ

справа № 174/793/18
провадження № 51-4250км19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000350 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту та засуджено за ч.1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Місцевий суд установив, що ОСОБА_6 у період з 20 по 30 серпня 2018 року близько 11:00 на території автостоянки у м. Вільногірську Дніпропетровської області зірвав кущ коноплі, що відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, масою у перерахунку на висушену речовину 21, 613 г, яку переніс у квартиру по місцю проживання та зберігав без мети збуту до її вилучення працівниками поліції 11 вересня 2018 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , яка брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що наявний у матеріалах кримінального провадження текст вироку в частині призначеного засудженому виду покарання не відповідає його змісту, який був проголошений в судовому засіданні 14 січня 2019 року після виходу суду з нарадчої кімнати. Вказане свідчить про те, що у складений та підписаний у нарадчій кімнаті вирок після його проголошення вносились зміни, а отже, при постановленні вироку судом першої інстанції не було дотримано вимог статей 371, 376 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
На думку прокурора, при перегляді вироку суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив усіх доводів його апеляційної скарги та дав на них формальну відповідь, а тому ухвалене цим судом рішення не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги касаційної скарги.
Інших учасників було належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду справи, однак вони у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Колегія суддів (далі Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
Як убачається із запису судового засідання на технічному носії інформації в матеріалах провадження, текст вироку який був проголошений судом після виходу з нарадчої кімнати не відповідає його письмовому змісту в матеріалах справи.
Зокрема, при відтворенні звукозапису на технічному носії інформації прослуховується, що при оголошенні вироку суд зазначив про призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на один рік із застосуванням ст. 75 КК, а у його письмовому тексті в матеріалах провадження вказано, що засудженому призначено покарання у виді позбавлення волі на той же строк із застосуванням тієї самої норми.
Таким чином, Суд констатує, що при постановленні вироку у кримінальному провадженні судом першої інстанції не було дотримано положень статей 370, 371, 374, 376 КПК.
Разом із тим, метою скасування судового рішення судом касаційної інстанції і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції є усунення порушених процесуальних прав учасників кримінального провадження, порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущених при розгляді справи, які вплинули на законність судового рішення і можуть бути усунуті лише при новому судовому чи апеляційному розгляді.
Відповідно до змісту положень закріплених у нормах кримінального процесуального закону, завданням судочинства у кримінальному провадженні, окрім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року задоволено подання заступника начальника Верхньодніпровського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області та звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Вказане судове рішення ніким із учасників кримінального провадження не оспорювалося і набрало законної сили.
Усунути у будь який спосіб допущене порушення на даний час неможливо, оскільки скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції призведе до порушення законних прав ОСОБА_6 , погіршення його становища та порушення принципу правової визначеності, а отже й до порушення положень ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.
Вказані порушення у першу чергу стосуються інтересів засудженого ОСОБА_6 , який вирок місцевого суду в матеріалах провадження з підстав невідповідності його змісту тому, що був проголошений судом після виходу з нарадчої кімнати, в апеляційному та касаційному порядку не оспорював.
Зважаючи на це, подана прокурором касаційна скарга суперечить положенням ч. 3 ст. 22 КПК, відповідно до вимог якої у кримінальному провадженні функції державного обвинувачення та захисту не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 438 КПК суд касаційної інстанції не вправі скасувати судове рішення постановлене на користь особи лише з мотивів істотного порушення її прав, оскільки таке скасування буде неспівмірним порушенню її прав навіть за умови істотності таких порушень.
При цьому, Суд погоджується з доводами касаційної скарги прокурора про помилкове посилання суду апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі на п. 84 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 663/537/17, так як наведені у ньому положення стосуються лише випадків використання тексту судового рішення при здійсненні судочинства, а не конкретних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених при його ухваленні.
Враховуючи те, що касаційна скарга прокурора суперечить вимогам ч. 3 ст. 22 та ч. 1 ст. 421 КПК, а скасування оспорюваних судових рішень призведе до неспівмірного порушення законних прав та інтересів ОСОБА_6 , порушення принципу правової визначеності у кримінальному провадженні, що за вказаних умов є неприпустимим, підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ ________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3