Справа № 191/973/20
Провадження № 1-в/191/758/20
У Х В А Л А
іменем України

16 листопада 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно нього положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування часу його знаходження під вартою з часу фактичного затримання 12.06.2017 по дату прибуття до місця покарання 28.01.2018. Розгляд клопотання просив проводити без його участі.

Прокурор Синельниківської місцевої прокуратури проти задоволення клопотання заперечував.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КПК України (зі змінами в ред. Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, набрав чинності 24.12.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було зараховано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з п.2 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахування строку попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції цього Закону) застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, тобто станом на 24.12.2015 року, покарання за яким не відбуте повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

ОСОБА_4 відбуває покарання у СВК №94 за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 30.08.2017 року, яким він засуджений за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 12.06.2017 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування призначеного покарання перебування його під вартою з 12.06.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок суду вступив в законну силу 03.10.2017 року. Підстави для зарахування попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили та до прибуття його в місця відбувння покарання, відсутні, оскільки змінився його статус з обвинуваченого на засудженого та попереднє ув`язнення сплинуло. Крім того докази перебування ОСОБА_4 в установі відбування покарання для розгляду іншого кримінального провадження матеріали справи не містять.

Ухвалами Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року, від 27.08.2018 року, від 13.11.2019 року які набрали законної сили в клопотанні засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» відмовлено.

Клопотання засудженого ОСОБА_4 вказують на те, що ним переслідується мета перегляду судового рішення, що виключається у даному провадженні, оскільки такий розгляд порушує принцип юридичної визначеності
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Суд зазначає, що особі гарантується право на апеляційне оскарження рішення (ухвали) суду, а тому у разі незгоди особи з рішення суду у відповідності до ст.392, 393 КПК України він має право його оскаржити в апеляційному порядку.

Враховуючи, що питання щодо застосування відносно засудженого ОСОБА_4 Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» вже неодноразово вирішувалося судом, інших підстав для перерахування часу перебування засудженого під вартою судом не встановлено, суд вважає необхідним у задоволенні даного клопотання відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Копію ухвали направити засудженому ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 діб з моменту її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1