ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/544/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2793/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі представника ВК, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою засудженого та прокурора на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 06 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника установи «Харківська виправна колонія № 43» та голови спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції прокурором подано апеляційну скаргу, в якій викладено прохання про скасування ухвали та направлення подання начальника державної установи «Харківська виправна колонія № 43» та голови спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на новий розгляд в той же суд першої інстанції, в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали не було враховано в належній мірі те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказує, що за час відбування покарання ОСОБА_7 мав лише одне стягнення, яке було зняте у встановленому законом порядку. Крім того, мав шість заохочень, був працевлаштований та виконував усі виробничі завдання.

Апеляційну скаргу було подано також засудженим ОСОБА_7 , який, в свою чергу просить про скасування ухвали та задоволення подання начальника державної установи «Харківська виправна колонія № 43» та голови спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у його умовно-достроковому звільненні, оскільки він має позитивні характеристики, добре відношення до праці, залучався до робіт із благоустрою установи, підтримує зв`язок із рідними шляхом листування та побачень, у зв`язку з чим сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи та йому заборонена праця на висоті, біля води, вогню, рухаючи механізмів. Незважаючи на вказане, він здійснює свою трудову діяльність та виконує всі норми виробітку.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений ОСОБА_7 просив про задоволення апеляційних скарг його та прокурора, наполягаючи при цьому на скасуванні ухвали суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні підтримала доводи апеляційних скарг та просила про скасування ухвали та задоволення подання начальника державної установи «Харківська виправна колонія № 43» та голови спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 .

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В своїх апеляційних скаргах як прокурор так і засуджений вказують, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Проте, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та засудженого, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.

Рішення про відмову у задоволенні подання про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ст.81 КК України суд першої інстанції аргументував тим, що останній не довів своє виправлення, а умовно-дострокове звільнення на даний момент на такий великий термін є передчасним.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 24 03 2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Згідно ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, зараховано час перебування під вартою із 06 03 2017 року по день набрання вироком законної сили, в строк відбуття покарання.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 07 2017 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 06 03 2017 року по 20 06 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок набрав законної сили 11 07 2017 року.
Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 07 03 2017 року. Під час тримання в Харківському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушував режим тримання, мав стягнення за перешкоджання проведення обшуку, яке погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.
З 01 серпня 2017 року відбував покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія №100». Згідно характеристики, затвердженої начальником колонії 06 03 2019 року засуджений характеризувався незадовільно, мав одне стягнення за перешкоджання обшуку. З 20 05 2018 року переведений до дільниці соціальної реабілітації, де також допускав порушення режиму тримання. Результатом чого 05 02 2019 року йому було оголошено догану. По відношенню до інших засуджених проявляв конфліктність.
Згідно витягу від 06 03 2019 року ОСОБА_7 було відмовлено в представленні матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, що стала на шлях виправлення.
З 11 06 2019 року відбуває покарання у Харківській виправній колонії № 43. З 25 06 2019 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації та прилеглої території установи. Характеризується позитивно, до праці ставиться добре. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.
За час відбування покарання в даній установі, яка звернулася з даним клопотанням був заохочений лише один раз 20 12 2019 року за додержання правил поведінки та виконання покладених на нього обов`язків.
Матеріали особової справи містять довідку про нарахування за виконані ОСОБА_7 за виконані роботи, з якої вбачається, що праця була відрядною оплатою, тобто вираховувалася від норми виробітки. Разом з тим, з даної довідки неможливо встановити чи були виконані ОСОБА_7 встановлені норми виробітки, в той час коли він виводився до роботи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, адже як достовірно встановлено вивченням матеріалів його особової справи, за період перебування засудженого у Харківські виправній колонії № 43 ним отримано лише одне заохочення, а всі інші вже були враховані в ході вирішення в порядку статті 82 КК України питання про заміну йому покарання більш м`яким.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Дані про особу засудженого ОСОБА_7 та його поведінку переважно свідчать про його позитивні прояви лише з 2019 року, а саме перед відбуттям необхідної частини покарання для застосування умовно дострокового звільнення.

Крім того, не можна залишити поза увагою той факт, що засуджений притягнутий до кримінальної відповідальності шостий раз; до нього застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та продовжував вчиняти нові злочини.

Викладене свідчить про стійку направленість поведінки обвинуваченого на злочинну діяльність.

На підставі викладеного, висновки суду щодо недоведеності засудженим ОСОБА_7 свого виправлення колегія суддів вважає обґрунтованим, а наявність у останнього соціальних зв`язків та дотримання ним умов відбування покарання не є безумовними підставами для застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційні скарг прокурора та засудженого задоволенню не підлягають.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 06 2020 року про відмову в задоволенні клопотання адміністрації ХВК № 43 щодо засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ _______________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4