ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1975/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6
власника майна - ОСОБА_7
представника
власника майна - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000823 від 30.06.2020 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

02.10.2020 року прокурор звернувся до суду з клопотанням в якому просив поновити строк для звернення до суду із клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000823 від 30.06.2020 та накласти арешт на майно ОСОБА_7 , а саме: мотоцикл «Suzuki GSF1250S», шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування; зберігання мотоцикла «Suzuki GSF1250S» здійснювати на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна 103.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що 29.06.2020 приблизно о 16 годині 45 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 83, відбулось зіткнення автомобіля «Dacia Logan», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 та мотоцикла «Suzuki GSF 1250 S» НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 . Внаслідок ДТП водій мотоцикла ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником мотоцикла «Suzuki GSF 1250 S» є ОСОБА_7 .

Зазначав, що на мотоциклі «Suzuki GSF 1250 S», внаслідок даної ДТП утворились сліди контактування, тому відповідно до ст. 98 КПК України він може бути речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У зв`язку з чим у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на мотоцикл «Suzuki GSF 1250 S», шляхом надання можливості слідчому та прокурору зберігати вилучений транспортний засіб на спеціальному майдані зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, з метою забезпечення зберігання слідової інформації, яка міститься на мотоциклі і яка може бути втрачена, а також проведення відповідних судових експертиз.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2020 року задоволено клопотання.
Накладено арешт на мотоцикл «Suzuki GSF 1250 S», який на праві власності належить ОСОБА_7 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження, - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку. Місцем зберігання мотоциклу «Suzuki GSF 1250 S», згідно п. 20 постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012, визначено майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна, буд. 103.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_7 звернувся запеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді про арешт майна та відмовити у задоволені клопотання прокурора про арешт майна

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що прокурор пропустив строк звернення з клопотанням.

Вказує, що матеріали клопотання не містять документів, які свідчать про його обґрунтованість всупереч вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні не вказано які експертизи було призначено протягом трьох місяців з дня вилучення майна, не вказано які експертизи будуть призначені та чи будуть вони призначатись взагалі, враховуючи те, що вже було проведено огляд мотоциклу за участю експерта та належним чином зафіксовано вигляд та наявність чи відсутність слідів ДТП. До клопотання не додано жодного підтвердження того, що вказаний мотоцикл було визнано речовим доказом протягом трьох місяців з дня вилучення.

Зазначає, що ОСОБА_11 , який керував мотоциклом «SUZUKI GSF1250S», не визнаний потерпілим, при тому, що саме він отримав тілесні ушкодження, які прокурор пов`язує з ДТП та зі слів ОСОБА_11 апелянту відомо, що він не звертався до слідчого про визнання його потерпілим, оскільки ні винуватцем ДТП, ні потерпілим себе не вважає га не визнає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що 29.06.2020 приблизно о 16 годині 45 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 83, відбулось зіткнення автомобіля «Dacia Logan», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 та мотоцикла «Suzuki GSF 1250 S» НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який отримав тілесні ушкодження.

Відомості за вказаним фактом у відповідності до вимог норм чинного КПК України 30.06.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000823, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В ході досудового розслідування встановлено, що мотоциклом «Suzuki GSF 1250 S» користується ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником мотоцикла «Suzuki GSF 1250 S» є ОСОБА_7 .

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на мотоцикл, з тих підстав, що він відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання та накладення арешту на зазначений в клопотанні мотоцикл, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що прокурором доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, оскільки воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, є доказом злочину.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на нормах чинного та міжнародного законодавства.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого транспортного засобу ознакам речових доказів, оскільки він може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст.170 КПК України. Враховуючи конкретні обставини зазначеного кримінального провадження, а саме того, що відомості до ЄРДР внесені за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту вказаного майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії", при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" , рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на фактичних відомостях кримінального провадження. Вилучений транспортний засіб необхідний для призначення та проведення судових експертиз, з метою з`ясування технічного стану транспортного засобу, параметрів механізму дорожньо-транспортної події, дій учасників пригоди. При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прокурором строку звернення до суду з клопотанням про арешт майна не відповідають матеріалам справи та не свідчать про необґрунтованість судового рішення, оскільки належним чином було досліджено слідчим суддею, підтверджуються матеріалами справи та слідчим суддею обґрунтовано поновлено строк на апеляційне оскарження.
Колегія суддів погоджується з поясненнями прокурора, який під час апеляційного розгляду зазначив, що власник майна не позбавлений можливості, з урахуванням вже проведеного огляду експертом транспортного засобу, звернутись з клопотанням про зміну способу чи місця зберігання майна, але в іншому провадженні, оскільки в найближчий час буде закінчено проведення авто-технічної експертизи.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді