Справа №752/212/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2911/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України, повернуто прокурору,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2020 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000031 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України, повернуто прокурору прокуратури Київської області для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000031 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України повернути до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду.
Вважає вказане рішення незаконним та необгрунтованим, та таким що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду.
Зазначає, що в ухвалі суду вказано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, а саме ч. 1 ст. 190 КК України, визначене з 01 липня 2020 року як кримінальний проступок. Проте, судом при прийнятті рішення про повернення обвинувального акту неналежно оцінено фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також не враховано вимоги чинного Кримінального процесуального кодексу України.
Так, прокурор вказує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень, а у відповідності до вимог ч. 1 ст. 334 КПК України встановлено, що матеріали кримінального провадження, в тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватись в одне провадження, або виділятись в окреме провадження ухвалою суду.
Апелянт зазначає, що підстави для застосування глави 25 КПК України, як вказує у своїй ухвалі суд першої інстанції, відсутні оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень, одне з яких на даний час відноситься до категорії проступків - ч. 1 ст. 190 КК України, а інше до категорії злочинів - ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст.369 КК України, а виділення матеріалів щодо кримінального проступку, або їх неодночасний розгляд може негативно вплинути на неповноту судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, виходячи із наступного.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, апеляційний суд вважає переконливими доводи прокурора в апеляційній скарзі про допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення рішення про повернення обвинувального акту.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Статтею 291 КПК України визначено вимоги до обвинувального акту, та зі змісту ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п. п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, що набрав чинності 01 липня 2020 року, діяння вчинені ОСОБА_7 передбачені ч. 1 ст. 190 КК України є кримінальним проступком, а ч. 1 ст. 369 КК України є злочином, то вказані діяння підлягають роз`єднанню в окремі кримінальні провадження для подальшого окремого їх розгляду судом.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, та звертає увагу на те, що положеннями ст. 217 КПК України також передбачено, що не можуть бути об`єднані в одне провадження матеріали досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину, крім випадків, коли це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Як вбачається з обвинувального акту щодо ОСОБА_7 фактичні обставини інкримінованих йому діянь, полягають у тому, що у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 , а саме його грошовими коштами, шляхом підбурення ОСОБА_9 передати через нього, неправомірну вигоду начальнику відділу адміністративних послуг Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_10 , тобто службовій особі, чого в дійсності не мав наміру робити, а бажав лише заволодіти грошовими коштами потерпілого, а також звернути їх на свою користь. Надалі ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами, підбурюючи потерпілого ОСОБА_9 , зложивживаючи довірою, до надання неправомірної вигоди начальнику відділу адміністративних послуг Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_10 за позитивне вирішення питання щодо надання ТОВ "Ролена" дозволів на міжнародні транспортні перевезення вантажів.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано, як підбурювання до закінченого замаху на надання неправмірної вигоди службовій особі, за вчинення нею в інтересах того, хто надає таку вигоду дій з використанням наданого їй службового становища та заволодінні чужим майном шляхом зложивання довірою (шахрайство), тобто за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України.
Таким чином, в даному випадку вчинені злочинні дії ОСОБА_7 не можуть бути роз`єднані в окремі кримінальне провадження і розглядатись окремо один від одного, так як це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду, що є прямим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України (в редакції Закону № 2617-VIII) матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, районний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог ст.ст. 412 та 415 КПК України є підставою для скасування ухвали і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000031 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України, повернуто прокурору прокуратури Київської області для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України, скасувати, а кримінальне провадження направити в суд І-ї інстанції на новий судовий розгляд.
Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: