Справа №589/445/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/191/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськайонного суду Сумської області від 15 червня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.06.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст.69 КК України), істотним порушенням кримінально процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та пом`якшити призначене судом покарання, а саме за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст..69 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, а покарання призначене судом за ч.1 ст.122 КК України залишити без змін. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 , у поданій апеляційній скарзі, просить пом`якшити йому призначене судом покарання та застосувати відносно нього положення ст. 69 КК України, у зв`язку з тим, що він готовий понести покарання на вчинене, однак бажає якомога раніше реабілітуватися та посісти гідне місце у житті, докласти зусилля для пошуку роботи та створити сім`ю.

Вироком Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Обрано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії запобіжного заходу визначено до моменту набрання вироком законної сили.

Встановлено строк відбування покарання рахувати з 15 червня 2020 року.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 серпня 2018 року по 09 серпня 2018 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на поховання в сумі 3588 грн Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 2288 грн витрат за проведення експертизи.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2018р. у справі № 589/3299/18 (провадження № 1-кс/589/1626/18).

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вказує, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання, мав всі підстави застосувати до нього положення ст. 69 КК України, однак суд не дотримався вимог ст.ст. 50,65 КК України та призначив останньому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд не надав оцінки належної процесуальної поведінки обвинуваченого як під час досудового розслідування та і поведінки у суді, відсутність будь-якої негативної інформації стосовно нього.

Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим фактам, що обвинувачений у повній мірі визнав свою провину, щиро розкаявся у скоєному, попросив вибачення у потерпілого, активно сприяв розкриттю злочину, сприяв встановленню істини у справі (давав покази, приймав участь у слідчих експериментах).

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки пом`якшуючим вину обставинам, даним про особу обвинуваченого, що потягло за собою ухвалення необґрунтованого вироку, внаслідок не призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що він в судовому засіданні суду першої інстанції пояснював обставини, які підштовхнули його до вчинення дій, в результату яких і постраждав співмешканцем його матері ОСОБА_10 - ОСОБА_9 . Зазначає, що ОСОБА_9 постійно як морально так і фізично ображав його матір, з будинку неодноразово зникали речі, та відбувалися часті конфлікти, через які йому доводилось приїжджати до матері та робити усні зауваження ОСОБА_9 , на які останній не реагував. Наголошує, що оскільки він відстоював честь та гідність своєї матері, тому був змушений 06.08.2018 року застосувати фізичну силу, для того щоб зупинити конфлікт. Зазначає, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта та поводив себе неадекватно і застосував до нього та його матері фізичну силу.

Вказує, що вину свою повністю визнає, однак мотивом його дій був захист іншої людини, збереження матеріальних цінностей.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подані апеляційні скарги не надійшло.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 31.07.2017р. близько 14:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, розгнівавшись, умисно рукою наніс один удар в область лівої частини обличчя та два удари ногами по обличчю потерпілого. Внаслідок цих дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої щоки та двобічного перелому нижньої щелепи без зміщення: справа ментальний, зліва ангулярний, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, так як для загоєння перелому потрібен час більше 21 дня.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, 06.08.2018р. близько 22:00 год. ОСОБА_7 , зайшовши до будинку АДРЕСА_1 , в кімнаті вказаного будинку на дивані побачив ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився у положенні лежачи на спині, та з яким у ОСОБА_7 протягом тривалого часу склалися неприязні відносини з приводу перебування ОСОБА_9 в зазначеному будинку. Після цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, своєю долонею правої руки, взявши за голову, підняв з дивану останнього, та після чого, перебуваючи в положенні стоячи, напроти один одного, на відстані витягнутої руки, наніс три удари кулаком своєї правої руки в область лівої та правої частини обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на підлогу. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , взявши за руку останнього волоком по підлозі перетягнув до коридору вказаного будинку, де продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , знаходячись у положенні стоячи над ОСОБА_9 , який знаходився у положенні лежачи на спині, наніс останньому три удари своєю правою ногою в область ребер з правої сторони. Після чого ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному положенні, ступнею своєї правої ноги наніс удар ОСОБА_9 в область центральної частини животу, який в цей час знаходився у положенні лежачи на спині. Після цього, ОСОБА_7 своєю рукою взяв руку ОСОБА_9 та перетягнув волоком по землі з двору вказаного будинку на вулицю, де залишив останнього, який від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Смерть ОСОБА_9 настала від гострого недокрів`я внутрішніх органів у результаті внутрішньої кровотечі, внаслідок тупої травми живота з розривом брижі тонкої кишки. Тупа травма живота з розривом брижі тонкої кишки і масивною кровотечею у черевну порожнину кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Вказані злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, прокурора, яка заперечила проти вимог апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені.

Більш того, пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 121 та ч.1 ст. 122 КК України ніхто з учасників кримінального провадження, зокрема а ні обвинувачений, а ні його захисник не оспорюють, а тому керуючись ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає оскаржений вирок в межах апеляційних скарг, а саме лише в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, перший з яких є злочином середньої тяжкості, а другий - тяжким, їх насильницький характер та непоправні наслідки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме смерть людини, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття винного, а щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, активне сприяння розкриттю злочину.

У відповідності до вимог ст.67 КК України - щодо злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України суд визнав обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, таких обставин не встановлено.

Також судом першої інстанції при призначенні виду та міри покарання враховано дані про особу винного, який є особою молодого віку, раніше несудимий, військову службу не проходив, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, має професійно-технічну освіту, заробляв на життя тимчасовими заробітками, неодружений, утриманців не має, проживав з матір`ю, а також характеристику за місцем мешкання, відповідно до якої скарг на обвинуваченого не надходило, однак вказано, що він зловживає спритними напоями.

Крім іншого, суд першої інстанції обґрунтовано врахував обставини злочинів та непоправні наслідки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, зокрема думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив призначити суворе покарання, та дійшов до правильного висновку, що за вчинені кримінальні правопорушення обвинувачений заслуговує покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції відповідних статей КК України, а саме: за ч. 1 ст.122 КК України строком на 1 рік, а за ч. 2 ст. 121 КК України строком на 7 років, оскільки, його виправлення і перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, враховуючи кількість злочинів, що входять до сукупності, виду сукупності, яка є реальною, непоправні наслідки від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції дійшов до висновку призначити ОСОБА_7 за правилами ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років і 6 місяців, яке колегія суддів за даних обставин також вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім іншого, колегія суддів, в супереч доводам обвинуваченого та його захисника погоджується з висновком суду першої інстанції, що не зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_7 ст. 69 КК України, не вбачається, оскільки обставини справи свідчать про недостатність факторів знижуючих ступінь тяжкості злочинів, що б давало суду підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Так, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 щодо пом`якшення її підзахисному покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, оскільки:

- суд не врахував особу обвинуваченого;

- не надав оцінку належної процесуальної поведінки обвинуваченого як під час досудового розслідування та і поведінки у суді;

- відсутність у обвинуваченого будь-якої негативної інформації стосовно нього;

- визнання у повній мірі своєї провини;

- щире каяття;

- принесення вибачення потерпілому;

- активне сприяння розкриття злочину;

- сприяння встановленню істини у справі (надання показів, участь у слідчих експериментах), колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

Судом першої інстанції встановлено лише одну обставину, що пом`якшує покарання за ч.2 ст. 121 КК України - активне сприяння розкриттю злочину, але цієї обставини недостатньо для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Крім того, щире каяття обвинуваченого, визнання своє вини та вибачення у потерпілого вже виступало предметом дослідження в суді першої інстанції та було враховано судом при призначенні йому покарання.

Інші, на думку захисника пом`якшуючи обставини, а саме належна процесуальна поведінка обвинуваченого як під час досудового розслідування та і поведінки у суді, відсутність у обвинуваченого будь-якої негативної інформації стосовно нього та сприяння встановленню істини у справі, істотно не впливають на застосування положень ст.69 КК України при визначення виду та розміру призначеного покарання.

Доводи обвинуваченого, що він змушений був застосувати фізичну силу відносно ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе неадекватно, оскільки потерпілий фізично і морально ображав його матір є непереконливими, оскільки відповідно до матеріалів провадження та дослідженими судом першої інстанції доказів, зокрема пояснення самого обвинуваченого стосовно вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України спростовує факт, того що інкриміноване правопорушення він вчинив з метою захисту іншої людини чи збереження матеріальних цінностей, а тому підставами вважати вказані доводи такими, що пом`якшують обвинуваченому призначене судом першої інстанції покарання, колегією суддів не вбачається.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 не містять у собі достатніх підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки зазначений вирок, у тому числі в частині призначеного покарання, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також є справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження також не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськайонного суду Сумської області від 15 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4