ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/52/21 Справа № 702/1517/15-к Категорія: п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289, ч.1 ст.185, ч.3 ст.146 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному проваджененні, захисника потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09.01.2020 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сарни Монастирищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

Визнано винуватим і призначено покарання за:

- ч.1 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.146 КК України у виді 9 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.289 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання з 06.07.2015 року.

Зарахувано у строк відбування покарання ОСОБА_9 період попереднього ув`язнення з 06.07.2015 року по день вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Сарни Монастирищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області за ч.1 ст.125 КК України до 120 годин громадських робіт, -

Визнано винуватим за ч.3 ст.146 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_10 рахується з 09.01.2020 року - з моменту взяття під варту та взяти під варту в залі суду.

Обрано ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3133 грн. 08 коп. за проведення судових експертиз по 1566 грн. 54 коп. з кожного.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за те, що, ОСОБА_9 30 червня 2015 року, близько 19 години, знаходячись на березі ставу «Великий берег», що розташований в адміністративних межах с.Сарни Монастирищенського району Черкаської області, з автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport» державний номерний знак НОМЕР_1 , до якого мав вільний доступ, з корисливою метою викрадення чужого майна, таємно, вчинив крадіжку мобільного телефону «Nokia» моделі «RM 1011», вартістю 1355 гривень, згідно довідки ПП ОСОБА_15 , який належав ОСОБА_16 , чим заподіяв збитків останньому в сумі 1355 гривень.

ОСОБА_9 разом та за попередньою змовою з ОСОБА_10 30 червня 2015 року, близько 20 години, знаходячись на березі ставу «Великий берег», що розташований в адміністративних межах с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області, який орендується приватним підприємцем ОСОБА_17 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті незаконно позбавити волі та викрасти ОСОБА_16 , всупереч його волі, із застосуванням фізичного насильства, що виразилося в примусовому поміщенні ОСОБА_16 до багажника належного останньому автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого, завівши двигун автомобіля, поїхали в напрямку с. Володимирівка Монастирищенського району Черкаської області, незаконно позбавивши волі та викравши ОСОБА_16 , що спричинило тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого ОСОБА_16 .

ОСОБА_9 , повторно, 30 червня 2015 року, близько 20 години 05 хвилин, знаходячись на березі ставу «Великий берег», що розташований в адміністративних межах с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області, який орендується приватним підприємцем ОСОБА_17 , діючи умисно та цілеспрямовано, незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_16 , автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Уманським ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Черкаській області від 21.09.2010 року належить останньому, та згідно висновку судово- криміналістичної експертизи №8/78 від 18.07.2015 його ринкова вартість складала суму 258 700 гривень, після чого завівши двигун автомобіля за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, поїхав в напрямку с. Володимирівка Монастирищенського району Черкаської області, під час руху не впорався з керуванням, сталась ДТП, внаслідок чого ОСОБА_16 завдано збитків в сумі 56476.90 гривень.

ОСОБА_9 , 30 червня 2015 року, близько 20 години 30 хвилин, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою умисного, протиправного заподіяння смерті іншій особі та приховування інших злочинів, а саме, таємного викрадення чужого майна (крадіжки), незаконного позбавлення волі та викрадення людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, з особливою жорстокістю, на 8 км. + 20 м. автодороги Орадівка-Христинівка-Попудня-Мошни, на відстані 37 м. від повороту на с. Володимирівка, що на території Монастирищенського району Черкаської області, руками та ногами наніс значну кількість ударів ОСОБА_16 в різні частини тіла, спричинивши останньому тілесні ушкодження.

Після нанесення тілесних ушкоджень, продовжуючи свій злочинний умисел за допомогою твердого тупого предмету стиснув шию ОСОБА_16 , внаслідок чого від механічної асфіксії в останнього настала смерть, згідно висновку судово-медичної експертизи №251 від 01.07.2015 року.

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїх апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їх кримінальних правопорушень, вважає, що вказаний вирок є незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особам обвинувачених. Просить повторно дослідити характеризуючі дані на обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, ч. 3 ст. 146 КК України у виді 9 років позбавлення волі, ч. 2 ст. 289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст.146 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Проте, місцевий суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 по епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого за ч. 1 ст. 289 КК України, без врахування кваліфікуючої ознаки повторності, вказаних вимог закону не дотримався та в порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у вироку, не виклав належним чином кваліфікацію злочину, передбаченого ст. 289 КК України, вина у скоєнні якого судом визнано доведеною.

Так, констатуючи у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, визнання доведеним судом повторного вчинення ОСОБА_9 незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_16 , що охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 289 КК України, у резолютивній частині цього ж вироку зазначено про визнання ОСОБА_9 винним за ч. 1 ст. 289 КК України, без врахування ознаки повторності.

Вироком Черкаського районного суду від 09.01.2020 ОСОБА_9 засуджено за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, крадіжку мобільного телефону, який він вчинив перед незаконним заволодінням транспортним засобом, автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», а тому при кваліфікації його дій за ст. 289 КК України має бути враховано кваліфікуючу ознаку повторність.

Як наслідок, застосовуючи при кваліфікації дій ОСОБА_9 по епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом, автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», положення ч. 1 ст. 289 КК України, суд при ухваленні вироку застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме суд дійшов до помилкового висновку про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки повторності, що передбачає кваліфікацію дій особи за ч. 2 ст. 289 КК України. Разом з тим, судом не застосовано закон, який в даному випадку підлягає застосуванню, а саме ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, суд, ухвалюючи вирок прийшов до помилкового переконання, що призначене покарання буде цілком достатнім для виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і для попередження вчинення ними нових злочинів.

Зокрема, судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів та рівень їх суспільної небезпечності.

- Захисник потерпілих адвокат ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду скасувати внаслідок м`якості призначеного покарання та невідповідності його ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених. Ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.146, ч.1 ст.289, п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України із призначенням йому покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ст.146 КК України у виді 9 років позбавлення волі; за ч.1 ст.289 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України - у виді довічного позбавлення волі; із застосуванням ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - призначити остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі;

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди - задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 300 000 (триста тисяч) грн. моральної шкоди, з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди, крім іншого, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 300 000 (триста тисяч) грн. моральної шкоди, з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди. В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року залишити без змін.

На думку апелянтів, оскаржуваний вирок суду є необґрунтованим в частині призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання у вигляді чотирнадцяти років позбавленні волі та шести років шести місяців позавблення волі відповідно, скільки вирок є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, в зв`язку із чим підлягає скасуванню в порядку ст. 407 ч. 3 КПК України, із винесенням нового вироку із призначенням ОСОБА_9 покарання у вигляді довічного позбавлення волі; ОСОБА_10 - покарання у вигляді семи років позбавлення волі.

Місцевим судом не було належним чином надано оцінку тим обставинам, що ОСОБА_9 за короткий проміжок часу (протягом години) було вчинено чотири злочини, три із яких є тяжкими та особливо тяжким, не враховано, що ОСОБА_9 , вчиняючи злочини абсолютно знехтував найвищою соціальною цінністю, а саме - життям людини - потерпілого ОСОБА_16 , та, без жодних адекватних та логічних мотивів, крім, по суті, приховання інших злочинів, вчинив жорстоке вбивство потерпілого ОСОБА_16 .

Разом з іншим, судом першої інстанції не було надано належної оцінки і доводам потерпілих щодо поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 під час та після вчинення злочину, відношення ОСОБА_9 до скоєних злочинів (обрану ним при цьому тактику захисту стосовно непричетності до смерті потерпілого та настання такої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), фактичну відсутність щирого каяття та невідшкодування завданої шкоди.

Сторона потерпілих також вважає за необхідне зазначити, що при прийнятті судового рішення в частині задоволення позовних вимог - стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди, з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 100 000 (сто тисяч) грн, моральної шкоди; з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди, з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди, судом першої інстанції було також порушено норми матеріального права.

- Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що органом обвинувачення не доведено, що дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідчать про викрадення особи, а також, що останні мали умисел направлений на викрадення особи.

Сторона захисту звертала увагу суду першої інстанції на відсутність кваліфікуючої ознаки за попередньою змовою групою осіб. Така позиція мотивована тим, що для вказаної форми співучасті притаманне вчинені злочину двома чи більше особами, які відповідають суб`єкту злочину між ними ще до початку злочину відбулася змова про спільне вчинення. Змова про вчинення злочину може відбуватися задовго до його вчинення чи прямо перед його вчиненням, але до замаху на нього. Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_9 , взявши потерпілого під руки з метою покласти його в багажник автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Spoil», державний номерний знак НОМЕР_2 наказав своєму братові заштовхати ноги потерпілого ОСОБА_16 до багажника, тобто вже під час виконання об`єктивної сторони незаконного позбавлення волі.

Визнаючи ОСОБА_10 винним та, призначаючи йому покараня у вигляді позбавлення волі, суд не з`ясував чи усвідомлював останній, виконуючи наказ старшого брата, суспільно небезпечний характер власних дій та дій ОСОБА_9 , оскільки на момент злочину був неповнолітнім.

Судом визнано ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого п.4, н.9 ч.2 ст. 115 КК України у вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення.

Об`єктивна сторона вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті та причинним в`язком між вказаними діяннями та наслідком. З суб`єктивної сторони вказаний злочин може бути лише умисним.

Допитані судом обвинувачені повідомили, що рухаючись до магазину за випивкою вони потрапили в ДТП, бо обвинувачений ОСОБА_9 , який був за кермом, відволікся на ОСОБА_16 , що знаходився у багажнику, тому не впорався з керуванням, в результаті чого автомобіль декілька разів перекинувся у повітрі і став на колеса. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_16 помер через 10-20 хвилин після ДТП до приїзду швидкої. Таким чином, не досліджена конкуруюча причина смерті травматичний шок, що вимагає повторного гістологічного дослідження в рамках повторної експертизи.

Крім того, на думку захисту, головуючий суддя ОСОБА_1 порушив таємницю нарадчої кімнати, оскільки під час перебування в ній розглядав цивільні справи, що вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень.

- Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 вважає вирок районного суду занадто суворим, який не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_10 правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення в неповнолітньому віці, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Просить змінити вирок районного суду, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. У задоволенні цивільного позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи потерпілої та її захисника, які просили задовольнити їх апеляційну скаргу, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, апеляційні скарги захисника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані вірно, за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, за ч.3 ст.146 КК України незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осі, що спричинили тяжкі наслідки, за п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України - як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин.

Дії ОСОБА_10 судом кваліфіковані вірно, за ч.3 ст.146 КК України незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що спричинили тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом та призначення покарання, а тому доводи апеляційної прокурора в цій частині заслуговують на увагу.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, районний суд кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 по епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого за ч.1 ст.289 КК України, без кваліфікуючої ознаки повторності належним чином не виклав кваліфікацію злочину передбаченого ст.289 КК України, винуватість у скоєнні якого судом визнана доведеною.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно вимог ст.32 КК України та примітки 2 до ст.289 КК України, питання про наявність кваліфікуючої ознаки повторність належить вирішувати з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження на момент вчинення злочину.

В примітці 2 ст.289 КК України зазначено, що відповідно до ч.2 цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з мотивувальної частини вироку, пред`явлене обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні ним крадіжки, тобто таємного викрадення мобільного телефону, який належав потерпілому ОСОБА_16 , а в подальшому цього ж дня повторно заволодів його транспортним засобом визнано судом доведеним.

Тобто, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено крім іншого за вчинення умисного корисливого злочину проти власності крадіжку мобільного телефону, яку він вчинив перед незаконним заволодінням транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Spoil», а тому при кваліфікації дій за ст.289 КК України необхідно враховувати кваліфікуючу ознаку повторність.

Підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що закріплено у нормі ч.1 п.4 ст.409 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 п. 1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно та призначає покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, посередню характеристику за місцем проживання, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує покарання, відсутність пом`якшуючих покарання обставин і вважає, що призначення покарання саме в такому розмірі 7 років позбавлення волі буде відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого і є необхідним для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, за ч.3 ст.146 КК України незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осі, що спричинили тяжкі наслідки, за п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України - як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин та висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 за ч.3 ст.146 КК України ґрунтується на об`єктивних доказах досліджених судом першої інстанції, які в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм діянь.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом першої інстанції досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про не доведення умислу, направленого на викрадення потерпілого ОСОБА_18 , що обвинувачені не мали умисел на викрадення потерпілого, безпідставна кваліфікація дій ОСОБА_9 за п.п.4,9 ч.2 ст.115 КК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами дослідженими судом першої інстанції в межах своїх прав та обов`язків.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.1 ст.185, п.п.4,9 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст.146, суд обгрунтвано послався на покази свідка ОСОБА_19 , який показав, що він з ОСОБА_16 був знайомий тривалий час. 30 червня 2015 року ОСОБА_16 приїхав до нього приблизно о 12 годині та запропонував поїхати на рибалку, вони домовилися поїхати ближче до вечора. Приблизно о 17.20 - 17.30 ОСОБА_19 разом із ОСОБА_16 сіли до автомобіля, поїхали до ставка «Великий берег», розташованого між селами Попудня та Сарни, і побачили там компанію яка відпочивала, раніше нікого з них не знав. По приїзду до вказаного вище ставу, вони закинули риболовецьке приладдя, до них підійшли раніше невідомі хлопці та запитали дозволу щодо вилову риби, ОСОБА_16 повідомив про наявність такого дозволу від власника ставу, та зі свого мобільного телефону зателефонував орендарю ставка ОСОБА_20 та підтвердив наявність дозволу. Потім, приблизно о 18 годині, ОСОБА_9 запросив їх відпочити разом з його компанією. ОСОБА_19 залишився ловити рибу, ОСОБА_16 поїхав разом з ними до місця їхнього відпочинку. Приблизно о 20 годині, до ОСОБА_19 повернувся на автомобілі ОСОБА_16 , по обличчі якого текла кров, та поскаржився, що в нього вкрали його мобільний телефон. ОСОБА_19 разом із ОСОБА_16 повернувся до компанії, щоб прояснити дану ситуацію, потім всі разом почали в автомобілі шукати мобільний телефон ОСОБА_16 . ОСОБА_16 повідомив хлопцям свій номер, вони почали на нього телефонувати, але номер вже був поза зоною досяжності. В подальшому, свідок відійшов приблизно 50 метрів, побачив, що ОСОБА_16 грузили в машину, ОСОБА_21 тримав ОСОБА_16 за спину та голову, ОСОБА_22 тримав за ноги. Погрузивши ОСОБА_16 в багажник, ОСОБА_21 сів за кермо, а ОСОБА_22 сів на переднє пасажирське сидіння, і автомобіль під керуванням ОСОБА_23 з великою швидкістю направився в напрямку села Сарни. ОСОБА_19 пішов додому, де по дорозі зустрів ОСОБА_24 , який їхав до будинку ОСОБА_16 , запропонував поїхати на ставок, вони сіли в автомобіль та проїхали до кінця греблі ставу, побачили жінку з малолітньою дитиною, яка їм повідомила, що брати ОСОБА_25 поїхали на автомобілі ОСОБА_16 польовою дорогою через село Володимирівку в напрямку села Сарни. Забравши з собою ОСОБА_23 з дитиною, ОСОБА_24 та ОСОБА_19 поїхали цією дорогою на пошуки ОСОБА_16 . По дорозі ОСОБА_23 телефонувала ОСОБА_9 , з яким потім розмовляв ОСОБА_24 . Він запитав у ОСОБА_9 , де ОСОБА_16 , той йому відповів, що вони розбилися та ОСОБА_16 мертвий. Виїхавши, через 10-15 хвилин, через село Володимирівку на дорогу в сторону села Сарни, вони побачили автомобіль ОСОБА_16 ОСОБА_16 , був мертвий, також на місці події був ОСОБА_9 .

Покази ОСОБА_19 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що він із ОСОБА_16 підтримував дружні стосунки як із колишнім однокласником. В день, коли сталася пригода, приблизно о 17 годині він телефонував до ОСОБА_16 та збирався їхати з ним на рибалку, ОСОБА_16 декілька разів не відповідав на телефон, і ОСОБА_24 вирішив поїхати до ОСОБА_16 додому на своєму автомобілі, приблизно о 19 годині за 100 метрів від будинку ОСОБА_16 , свідок зустрів ОСОБА_19 , який йшов до себе додому. ОСОБА_19 спокійно повідомив ОСОБА_24 , що був разом із ОСОБА_16 на рибалці, приїхали вони туди на автомобілі ОСОБА_16 , потім група осіб сварилися з ним, побили його та кинули до багажнику автомобіля, потім поїхали в невідомому напрямку. ОСОБА_24 разом з ОСОБА_19 поїхали на ставок, де побачили тільки жінку з дитиною -як пізніше стало відомо - свідка ОСОБА_23 , яка їм повідомила, що брати ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , поїхали на автомобілі ОСОБА_16 польовою дорогою через село Володимирівну в сторону села Сарни. Забравши з собою ОСОБА_23 з дитиною, ОСОБА_24 та ОСОБА_19 поїхали цією дорогою на пошуки ОСОБА_16 . По дорозі ОСОБА_23 телефонував ОСОБА_9 , з яким потім розмовляв ОСОБА_24 . Він запитав у ОСОБА_9 , де ОСОБА_16 , і той йому відповів, що потерпілий вже мертвий. Виїхавши, через 10-15 хвилин, через село Володимирівку на дорогу в напрямку села Сарни, вони побачили автомобіль ОСОБА_16 , він вибіг з автомобіля і побачив, що ОСОБА_28 лежить мертвий. Там же біля автомобіля він побачив ОСОБА_29 .

Згідно показів свідка ОСОБА_30 , який пояснив, що 30 червня 2015 року, вони разом із ОСОБА_31 , її малолітньою дитиною, ОСОБА_32 , святкували на березі ставу «Великий берег» день народження ОСОБА_29 . Пізніше приїхав ОСОБА_33 разом із ОСОБА_34 . Він побачив двоє раніше не знайомих йому чоловіків приїхали на автомобілі «Мітсубісі Паджеро Спорт», та пішли ловити рибу. ОСОБА_21 через деякий час запросив потерпілого на святкування дня народження. Присутні сіли в машину, слухали музику, через деякий час ОСОБА_21 взяв телефон Нокіа чорного кольору і передавши його йому попросив сховати. Він розумів що телефон належить ОСОБА_16 , проте сховав. ОСОБА_16 почав звинувачувати присутніх, що в нього вкрали телефон, після чого ОСОБА_21 вдарив потерпілого ОСОБА_16 в область обличчя, у потерпілого пішла кров. Потерпілий вдарив ОСОБА_35 , потім ОСОБА_22 вдарив ОСОБА_16 кулаком в обличчя. Потім наніс удар ОСОБА_21 , ОСОБА_16 впав біля автомобіля ОСОБА_21 і ОСОБА_22 взявши за руки і за ноги потерпілого відповідно, поклали ОСОБА_16 в багажник. ОСОБА_21 сів за кермо автомобіля, трохи від`їхав, сказав ОСОБА_36 сідати в автомобіль. ОСОБА_22 погодився, сів на переднє пасажирське сидіння, автомобіль продовжив рух. Що відбувалось далі йому невідомо.

Показами свідка ОСОБА_23 ( ОСОБА_37 ). яка в судовому засідання показала, що 30червня 2015 року у її чоловіка, ОСОБА_9 , був день народження, та близько 14 години вона разом із дитиною, ОСОБА_9 , ОСОБА_38 приїхали на став «Великий берег», на ставку був також ОСОБА_39 , який невдовзі поїхав додому. Приблизно через 30 хвилин до них приїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_40 . В подальшому, близько 17 години, до ставка приїхали жителі села Попудня, ОСОБА_28 та Микола. Після чого ОСОБА_9 , ОСОБА_41 та ОСОБА_9 , ОСОБА_41 та ОСОБА_23 з дитиною самостійно, за ініціативою ОСОБА_9 , підійшли до ОСОБА_16 з метою зателефонувати до орендаря ставка ( ОСОБА_20 ) для вирішення питання щодо наявності дозволу на ловлю риби для чоловіків. Отримавши дозвіл від орендаря ставка на вилов риби цим чоловікам, ОСОБА_9 запросив їх відпочивати разом з його компанією. Потім до автомобіля ОСОБА_16 сіли ОСОБА_9 , ОСОБА_41 , ОСОБА_23 з дитиною та разом поїхали до місця їхнього відпочинку, сиділи відпочивали близько півтори години. Після побиття ОСОБА_16 , вона посварилася з ОСОБА_9 та пішла з дитиною на іншій берег ставка, близько 15 хвилин йшла туди та близько години знаходилася там,коли ОСОБА_23 повернулася нікого не було, стояв тільки ОСОБА_42 . Приблизно через годину ОСОБА_23 подзвонила до ОСОБА_9 , він сказав, що все нормально, скоро будуть. Після цього вона разом з дитиною, ОСОБА_24 та ОСОБА_19 які приїхали після того як вона повернулась до місця їхнього відпочинку, поїхали польовою дорогою через село Володимирівку в сторону села Сарни на пошуки ОСОБА_16 . По дорозі ОСОБА_23 телефонувала ОСОБА_9 , той передзвонив їй, потім з ним розмовляв ОСОБА_24 . Він запитав у ОСОБА_9 , де ОСОБА_16 , той йому відповів, що вони розбилися, пояснив де це трапилось, та повідомив що ОСОБА_16 мертвий.

Також винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.146, ч ч.1 ст.185, п.п.4,9 ч.2 ст.115 КК України крім іншого підтверджується:

- даними протоколу огляду місяця дорожньо-транспортної пригоди від 30.06.2015 року з план-схемою та таблицею зображень до нього, в ході якого встановлено, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на а/д Орадівка-Христинівка-Попудня-Мошни 8 км+20 м; 370 м від дорожнього знаку 5.53 ПДР України «Володимирівка 1» та вилучено автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_1 ;

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 01.07.2015 року, в ході якого вилучено 12 слідів рук; слід низу взуття; 10 змивів речовини бурого кольору з відра; багажник передньої лівої дверки; керма; панелі приладів; лівого переднього порогу; задньої спинки правого переднього сидіння; правого заднього сидіння; правої задньої дверки; шини передньої;

- даними протоколу огляду місця події від 01 липня 2015 року, за участі спеціаліста ОСОБА_43 визначено, що безпосереднім оглядом місця події являється прилегла територія, що розташована неподалік ставка, що належить ОСОБА_17 , знаходиться між селами Попудня та Сарни Монастирищенського району Черкаської області. Біля ставу проходить польова дорога зі сторони села Попудня, по правий бік від дороги знаходиться лісосмуга. Наприкінці лісосмуги в сторони села Попудня на відстані 38 метрів від ставка на момент огляду знаходяться пеньки у формі столиків/табуретів, біля даного столу виявлено ознаки відпочинку (багаття, пусті поліетиленові пляшки, шампури тощо), на столі знаходиться пуста пляшка з-під коньяку «Старий Кахеті», хаотично розкидані гральні карти; при детальному огляді, за 31 метр від столика в траві було виявлено шкіряний пасок, гральні карти, які в подальшому вилучено з місця події;

- даними протоколу огляду трупа від 01.07.2015 року з таблицею зображень до нього, в ході якого було виявлено та вилучено шорти; футболу; гроші в сумі 136,00 (сто тридцять шість) грн., купюрами 100 грн. 1 шт., 20 грн. 1 шт., 10 грн. 1 шт., 5 грн. 1 шт., 1 грн. 1 шт.; сліди відбитків пальців рук та долоней трупа; зрізи нігтів з пальців рук; мікронакладення з долоней; волоси з голови; на марлевий тампон взято зразки крові трупа;

- даними протоколу огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 від 02.07.2015 року з таблицею зображень до нього, під час якого ОСОБА_9 з приміщення житлового будинку виніс спортивні штани чорного кольору, на вказаних спортивних штанах, а саме на накладці лівого карману зверху маються плями темно-бурого кольору, які за своїм зовнішніми ознаками схожі на кров. При цьому ОСОБА_9 пояснив, що в даних спортивних штанах він був одягнений 30.06.2015 року, а саме в той час коли перебуваючи на березі ставу «Великий берег», що в с.Попудня Монастирищенського району Черкаської області, наносив ОСОБА_16 тілесні ушкодження, після чого запхнув останнього спільно з ОСОБА_10 до багажного відділення автомобіля, який належить ОСОБА_16 , на якому здійснив дорожньо-транспортну пригоду;

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 01.07.2015 року, в ході якого вилучено 12 слідів рук; слід низу взуття; 10 змивів речовини бурого кольору з відра; багажник передньої лівої дверки; керма; панелі приладів; лівого переднього порогу; задньої спинки правого переднього сидіння; правого заднього сидіння; правої задньої дверки; шини передньої;

- даними протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу автомобіля «Мітсубісі Паджеро Спорт»,д.н.з. НОМЕР_1 , від 30.06.2015 року, в ньому деформовано заднє ліве крило, праве заднє крило, задній бампер, кришка багажника, ліва стійка, задні ліві двері, дах автомобіля, розбите заднє скло, заднє ліве скло, пошкоджене лакофарбове покриття переднього бампера, розбите ліве дзеркало заднього виду, розбито задню ліву блок-фару, розгерметизовано заднє ліве колесо, відбитий лівий поріг;

- даними протоколу огляду предмету, в ході якого було проведено огляд предметів: автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , мобільного телефону «Nokia RM 1011», речей та документів, які були вилучені в ході проведення слідчих дій по кримінальному провадженню;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_44 від 01.07.2015 року з таблицею зображень до нього, в ході проведення якого свідок розповів та показав обставини, які відбулись 30.06.2015 року в період часу з 15 год. до 20 год. на березі ставка «Великий берег», що розташований між с.Попудня та с.Сарни Монастирищенського району Черкаської області та показав де він сховав телефон марки «Nokia», який ОСОБА_9 викрав з автомобіля ОСОБА_16 та передав йому;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 від 04.07.2015 року, в ході проведення якого свідок розповів та показав обставини, які відбулись 30.06.2015 року в період часу з 15 год. до 20 год. на березі ставка «Великий берег», що розташований між с.Попудня та с.Сарни Монастирищенського району Черкаської області;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 від 03.07.2015 року, в ході проведення якого підозрюваний розповів та показав обставини, які відбулись 30.06.2015 року в період часу з 15 год. до 20 год. на березі ставка «Великий берег», що розташований в адмінмежах Сарнівської сільсько

ї ради.

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 02.07.2015 року, в ході проведення якого підозрюваний розповів та показав як саме відбувались обставини 30.06.2015 року;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_41 від 03.07.2015 року, в ході проведення якого свідок розповів та показав обставини, які відбулись 30.06.2015 року в період часу з 15 год. до 20 год. на ставку, де вони відпочивали;

- даними висновку експерта №251 від 01.07.2015 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_16 настала внаслідок механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї, тілесні ушкодження утворилось від дії твердого(их) тупого(их) предмету(ів), безпосередньо незадовго до настання смерті та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Крім того, у ОСОБА_16 виявлено закриту черепно-мозкову травму без ушкодження кісток черепу з закритим переломом кісток носу, крововиливами під м`які мозкові оболонки та травматичним набряк та набубнявіння головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів можливо за 40-60 хвилин до настання смерті гр. ОСОБА_45 і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя.

- даними акта судово-психіатричного експерта № 440 від 16.09.2015 року, відповідно до якого в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_9 діяння, підекспертний ОСОБА_9 не знаходився в стані фізіологічного афекту або в іншому вираженому афективному стані по причині відсутності трьохфазної динаміки цього виключного емоційного стану з необхідним комплексом феноменологічних критеріїв в їх необхідній сукупності, а також у зв`язку з алкогольним сп`янінням. На період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, ОСОБА_9 не виявляв ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки і при збереженості у нього емоційно-вольової сфери, інтелекту, пам`яті, критичних і прогностичних функцій - був здатен у вказані періоди часу та здатен на теперішній час усвідомлювати власні дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_9 може брати участь у слідчих діях, судовому засіданні. Застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94 КК України, ОСОБА_9 не потребує.

- даними висновку експерта № 05-1-09/267, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_9 відноситься до групи АВ (IV);

- даними висновку експерта № 05-1-09/268, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_10 відноситься до групи А? (IІ);

- даними висновку експерта № 05-1-08/192 з таблицею до нього, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_16 відноситься до групи А? (ІІ). Кров ОСОБА_9 відноситься до групи АВ(ІV). Кров ОСОБА_10 відноситься до групи А? (ІІ). В слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 року під час огляду Т.З. а/м "MITSUBISHI" р.н. НОМЕР_1 на металевому відрі, виявленому в багажному відділенні (об`єкт №1) знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу, групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що: антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 р. під час огляду Т.З. а/м "MITSUBISHI" р.н. НОМЕР_1 на металевому відрі, виявленому в багажному відділенні (об`єкт №1) міг походити за рахунок крові особи(осіб) з групою крові А (ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не виключається. Даних за походження крові від ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/191 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на парі капців (об`єкти №№ 1-3) знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речових доказів, групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що: антиген А, виявлений в слідах крові людини на парі капців (об`єкти №№1-3) міг походити за рахунок крові особи(осіб) з групою крові АР(ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не виключається. Даних за походження крові від ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/183 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 року під час огляду Т.З. а/м "MITSUBISHI" р.н. НОМЕР_1 на лівій внутрішній стінці багажного відділення (об`єкт №1) знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу, групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що: Антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 р. під час огляду Т.З. а/м "MITSUBISHI" р.н. НОМЕР_1 на лівій внутрішній стінці багажного відділення (об`єкт №1) міг походити за рахунок крові особи(осіб) з групою крові АР(ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не виключається. Даних за походження крові від ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/187 з таблицею до нього, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_16 відноситься до групи крові А? (ІІ), за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_9 відноситься до групи крові AB(IV), за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_10 відноситься до групи крові А? (П), за ізосерологічною системою АВО. В слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з горизонтальної поверхні заднього сидіння справа (об. №1), знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що: антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з горизонтальної поверхні заднього сидіння справа (об. № 1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АР(ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/186 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з правого нижнього кута лівого порога передніх дверцят водія (об. № 1), знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що: Антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з правого нижнього кута лівого порога передніх дверцят водія (об. № 1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АР(ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_10 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/185 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з нижньої лівої частини дверної карти лівих передніх дверцят (об. № 1), знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що Антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з нижньої лівої частини дверної карти лівих передніх дверцят (об. № 1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АР(ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_10 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/180 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з поверхні керма в нижній частині (об. № 1), знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що Антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з поверхні керма в нижній частині (об. № 1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові А? (ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_10 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/184 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з панелі приладів між сидіннями (об. № 1), знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що Антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з панелі приладів між сидіннями (об. № 1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові А? (ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_10 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/181 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 року під час огляду Т.З. автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 на задній частині правого переднього сидіння (об. № 1), знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що Антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 року під час огляду Т.З. автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 на задній частині правого переднього сидіння (об. № 1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові А? (ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/182 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 року під час огляду Т.З. автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 на внутрішній поверхні правих задніх дверцят (об. № 1), знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що Антиген А, виявлений в слідах крові людини на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, вилученої 01.07.2015 року під час огляду Т.З. автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 на внутрішній поверхні правих задніх дверцят (об. № 1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові А? (ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/188 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на спортивних штанях (об. №№ 1-4,6) знайдена кров людини та виявлений антиген А; (об. № 5) кров не знайдена. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що Антиген А, виявлений в слідах крові людини на спортивних штанях (об. №№ 1-4,6), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові А? (ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-1-08/191 з таблицею до нього, відповідно до якого в слідах на шортах (об`єкти №№1,2) знайдена кров людини та виявлений антиген А; в слідах на футболці (об`єкт №3) знайдена кров людини та виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що Антиген А, виявлений в слідах крові людини на шортах (об`єкти №№1,2), футболці (об`єкт №3) міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові А? (ІІ). Походження крові від трупа ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не виключається. Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виявлено.

- даними висновку експерта № 05-5-06/108 з таблицею до нього, відповідно до якого при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту рук потерпілого ОСОБА_16 (об.1,2) виявлено кров людини, епітеліальні клітини не виявлено. При серологічному дослідженні даної крові виявлено антигени А і В ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати, групу крові осіб, що проходять у справі, можна прийти до висновку, що антигени А і В виявлені в слідах крові піднігтьового вмісту рук потерпілого ОСОБА_16 (об.1,2) можуть походити від особи (осіб) з групою крові АВ (ІV) ізосерологічної системи АВО, або за рахунок змішування крові осіб з групами А (ІІ) та В (ІІІ). Походження крові від підозрюваного ОСОБА_9 не виключається, домішка крові та слини потерпілого ОСОБА_16 та підозрюваного ОСОБА_10 не виключається.

- даними протоколів про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, - відео контроль особи № 706 т від 23.10.2015 року та № 746 т від 30.10.2015 року, відповідно до яких підтверджується нанесення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 значної кількості ударів ОСОБА_16 , його незаконне викрадення та спільне заволодіння автомобілем потерпілого. Крім іншого, вказані протоколи зазначають про причетність обвинувачених до низки інших тяжких кримінальних правопорушень, а також вкрай негативно характеризуючи поведінку обвинувачених, тиск на свідків у даному кримінальному правопорушенні, в тому числі і на свідка ОСОБА_44 ;

- даними протоколу огляду дисків від 09.11.2015 року, відповідно до якого на CD-R диску, вилученого у ПрАТ «Київстар» та CD-R диску, вилученого у ПрАТ «МТС-Україна» міститься інформація щодо телефонних з`єднань мобільних телефонів ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_44 , ОСОБА_24 та ОСОБА_19 ;

- показами експерта ОСОБА_48 , який роз?яснив висновок №251 від 01.07.2015 року, щодо причин смерті потерпілого ОСОБА_16 , зокрема що спричинення тілесних ушкоджень що були виявлені в ОСОБА_16 в результаті ДТП на що вказує обвинувачений ОСОБА_9 виключається.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того не викликають і сумніви щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у викраденні особи, а також, що останні мали умисел направлений на викрадення особи, що знайшло своє підтвердження при розгляді матеріалів кримінального провадження. Крім того показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав, що він бачив, як ОСОБА_16 грузили в автомобіль, ОСОБА_21 тримав ОСОБА_16 за спину та голову, ОСОБА_22 тримав ноги. Погрузивши ОСОБА_18 в багажник, ОСОБА_21 сів за кермо, а ОСОБА_22 сів на переднє пасажирське сидіння і автомобіль під керуванням ОСОБА_29 з великою швидкістю направився в напрямку с. Сарни.

Крім того єдність умислу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_16 вчинене за попередньою змовою групою осіб, що спричинили тяжкі наслідки супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, а саме нанесення численних тілесних ушкоджень потерпілому та його викрадення, що також підтверджується даними протоколів про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, - відео контроль особи № 706 т від 23.10.2015 року та № 746 т від 30.10.2015 року, відповідно до яких ОСОБА_9 , ОСОБА_10 наносили значну кількості ударів ОСОБА_16 , незаконно його викрали та спільно заволоділи автомобілем потерпілого. Доказів на спростування зазначеного, стороною захисту надано не було.

Вирішуючи питання про доведеність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 146 КК України колегія суддів виходить з того, що безпосереднім об`єктом цього злочину - є особиста воля, під якою розуміється свобода вибору людиною місця свого перебування чи свобода переміщення. Суспільна небезпечність незаконного позбавлення волі або викрадення людини полягає в тому, що таке діяння посягає саме на недоторканість людини, яка охороняється і гарантується Конституцією, а якщо воно вчиняється за обтяжуючих обставин, то додатково ставить у небезпеку життя або здоров`я потерпілого.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людини вибирати за своєю волею місце перебування. Найнебезпечнішим видом незаконного позбавлення волі є викрадення людини, тобто протиправне таємне або відкрите захоплення і утримання потерпілого викрадачем. Викрадення може супроводжуватися фізичним або психічним (погрози) насильством. Дані діяння у вигляді викрадення та незаконного позбавлення волі є закінченими з моменту фактичного обмеження свободи переміщення потерпілого та до часу звільнення потерпілого.

Стосовно доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікації його дій за п.4, 9 ч.2 ст.115 КК України також не викликає у колегії суддів сумнівів та доводи апеляції з цього приводу є необґрунтованими.

Згідно експертизи № 251 від 01.07.2015 року смерть ОСОБА_18 настала внаслідок механічної асфікції внаслідок стиснення шиї, тілесні ушкодження утворились від дії твердого(их) предмету(ів), безпосередньо незадовго до настання смерті та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Відповідно до показів експерта ОСОБА_48 , який роз`яснив висновок експертизи № 251 від 01.07.2015 року щодо причин смерті потерпілого ОСОБА_16 , зокрема, що спричинення смерті в результаті отриманих тілесних ушкоджень, що були виявлені в ОСОБА_16 в результаті ДТП виключається.

Колегія суддів вважає, що з метою приховання злочинів, а саме крадіжки телефона потерпілого Чорного, його викрадення та вбивство, а також незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, обвинувачений ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 імітували дорожньо-транспортну пригоду за участю потерпілого.

Тому доводи захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про неврахування судово-медичним експертом Тульчинським наявність травматичного шоку у ОСОБА_16 на тілі якого розвивалася механічна асфікція, що підтверджується відповіддю експертів Центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс», куди звернулась сторона захисту за консультацією, не заслуговує на увагу та не береться до уваги колегією суддів.

У колегії суддів немає сумнівів в достовірності, повноти та обєктивності експертизи № 251 від 01.07.2015 при проведенні та призначенні якої додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу, висновки експерта достатньо мотивовані. Тому колегія суддів не може ставити під сумнів достовірність та обєктивність висновку вказаної експертизи, яка у взаємозв`язку з іншими доказами підтверджує настання смерті ОСОБА_16 саме внаслідок механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї, а не від дорожньо транспортної пригоди.

Колегія суддів зауважує, що велика кількість травмуючих дій, завданих потерпілому, примусового поміщення до багажного відділення його автомобіля, що підтверджується вище наведеними доказами, свідчить про свідоме бажання ОСОБА_9 не лише вбити потерпілого, а й того, щоб він відчував додаткові страждання, які не були б необхідними для настання її смерті.

Не визнання вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів розцінює як спосіб захисту уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Аналізуючи обставини справи, докази наявні в матеріалах кримінального провадження, всебічно оцінивши їх, колегія суддів вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_9 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.3 ст.146, п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 146 КК України доведена повністю.

Всі вище неведені докази на підтвердження винуватості обвинувачених не викликають у колегії суддів сумніву, оцінені судом як належні та допустимі докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначене обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При оцінці достатності призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, колегія суддів виходить з положень ст. 50 КК України про те, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених і призначається у межах необхідних та достатніх для виправлення, та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Покарання у виді довічного позбавлення волі є тим видом покарання, що застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключно небезпечністю особи винного.

Місцевий суд, врахувавши обставини справи, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , посередню характеристику, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, винуватість в інкримінованих злочинах не визнав, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжують покарання вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, призначив покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкцій ч.1 ст.185, ч.3 ст.146, п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням вимог ст.70 КК України 14 років позбавлення волі що є достатнім та необхідним для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, не є мінімальною мірою покарання за ч.2 ст.115 КК України, тому апеляція прокурора та представника потерпілого про збільшення остаточного строку покарання задоволенню не підлягає.

Щодо доводів захисника ОСОБА_12 про пом`якшення ОСОБА_10 призначеного покарання, оскільки злочин вчинений ним в неповнолітньому віці, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, районний суд вірно врахував особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, вчинив один епізод злочинної діяльності та винуватість в інкримінованому золочині не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного. Однак місцевим судом не було враховано, що на момент вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.146 КК України ОСОБА_10 був неповнолітній, тому суд апеляційної інстанції визнає дану обставину такою, що пом`якшує покарання.

За таких обставин враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, наявність пом`якшуючої покарання обставини вчинення злочину неповнолітнім та наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вину у вчиненні злочину не визнав, що свідчить про відношення до скоєного, колегія суддів вважає, що покарання у вигляді 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі призначене в межах санкції ч.3 ст.146 КК України є домірним злочину, відповідає особі засудженому і є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і за своїм розміром не є максимальним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_10 є необґрунтованою, тим більше, що їх вимоги зводяться до збільшення строку покарання на 6 (шість) місяців, з 6 років 6 місяців до 7 років позбавлення волі.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України з 2 років позбавлення волі до 2 років обмеження волі, оскільки згідно кримінального кодексу на теперішній час ч.1 ст.185 КК України не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Апеляційні вимоги захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про задоволення позовних вимог, а саме моральної шкоди в розмірі по 300 000 гривень та 200 000 гривень відповідно, не може бути задоволені виходячи із наступного.

Суд першої інстанції дане питання достатньо мотивував та прийшов до об`єктивного висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 моральної шкоди в сумі 200 0000 гривень, на користь ОСОБА_13 200 000 гривень; з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 моральної шкоди 100 000 гривень, на користь ОСОБА_13 100 000 гривень, яка полягає у моральних та душевних переживаннях, оскільки потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є дітьми померлого ОСОБА_16 , якого вони втратили, а тому на засадах розумності та справедливості визначив саме таку суму розміру компенсації за моральну шкоду, що відповідає розміру моральних страждань.

Відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані.

Стосовно доводів апеляційної скарги сторони захисту в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 захисника ОСОБА_49 про порушення головуючим суддею місцевого суду таєниці нарадчої кімнати, оскільки під час перебування в ній для винесення вироку по даній справі розглядав цивільні справи, що вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів зауважує наступне.

Порушення таємниці наради суддів може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, у разі коли воно перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду наголосила, що, з огляду на вимоги ст. 367 КПК під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті. Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті приймається рішення щодо формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі, оцінюються докази, кожен окремо та у сукупності, вирішуються питання допустимості доказів під час такої оцінки тощо.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до журналу судового засідання (т.8 а.к.п.237-239) у складі головуючого судді після останнього слова обвинувачених у кримінальному провадженні видалився до нарадчої кімнати для постановлення вироку. Оголошення вироку відбулось 09 січня 2020 року з 11 годин 35 хвилин до 12 годин 24 хвилини, однак в цей же день суддя районного суду виніс ухвалу у цивільних справах про видачу судового наказу (справа №707/2974) та ухвалу про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви (справа № 707/3/20).

Даних про те, що вказані рішення виносились суддею під час перебування в нарадчій кімнаті не виявлено. Винесення рішень у цивільних справах в день проголошення вироку, а саме 09 січня 2020 року не свідчить про їх винесення саме під час перебування судді в нарадчій кімнаті, що також спростовується відповіддю місцевого суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не порушив таємницю нарадчої кімнати, оскільки рішення у цивільних справах приймались суддею ОСОБА_1 09.01.2020 року після виходу з нарадчої кімнати у даній справі.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку в частині кваліфікації дій обвинувачений за ч.1 ст.289 КК України та призначеного покарання з винесенням в цій частині нового вироку. Стосовно доводів апеляційних скарг представника потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , які не знайшли обґрунтованих аргументів щодо їх задоволення.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09.01.2020 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині засудження за ч.1 ст.289 КК України у зв`язку з неправильною кваліфікацією та призначеним покаранням.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Пом`якшити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України з 2 (двох) років позбавлення волі до 2 (двох) років обмеження волі.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року до покарання за ч.3 ст.146 КК України у виді 9 років позбавлення волі; за п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 09 січня 2020 року по 14 січня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 місяців з дня його проголошення, а засудженими в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя -

Судді