Справа № 183/2281/20
№ 1-кп/183/1166/20

У Х В А Л А
12 серпня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України,
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.
Потерпілий та його представник, кожен окремо, підтримали думку прокурора, просили продовжити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, заперечували проти продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу, просили змінити його на цілодобовий домашній арешт.
Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, дійшов наступного висновку.
При вирішенні питання про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, санкціями за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Дані злочини у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, 17.07.2019 року звільнився з місць позбавлення волі, а 22.11.2019 року відносно нього внесені відомості до ЄРДР за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України; 21.01.2020 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлений обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні. Тобто дані обставини свідчать, що обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став і після звільнення з місць позбавлення волі знову обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів.
За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (про що свідчать дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , та враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень), та ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити на 60 днів.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 371, 372, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченомуу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 09 жовтня 2020 року включно.
Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4).
Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1