Дата документу 28.10.2020 Справа № 334/2791/20
ЗАПОРІЗЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙСУД
ЄУ№334/2791/20 Головуючийв1інстанції ОСОБА_1
Провадж.№11-кп/807/1714/20 Доповідач2інст.ТютюникМ.С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМУКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 28 жовтня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24вересня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на те, що існують ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме щодо переховування обвинуваченного від суду. Просить подовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжявід 24 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строкомдо 22 листопада 2020 року. Суд врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 ,не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою зазначила, що суд продовжив даний запобіжний захід необґрунтовано у зв`язку з наступним. Так, в обґрунтування продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Проте, суд безпідставно не врахував наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 , місця проживання та реєстрації, його стан здоров`я, обвинувачений є інвалідом 3 групи та інсулінозалежною людиною, також у нього погіршився зір та турбує зломана нога, тому обвинувачений потребує медичної допомоги, яку в умовах СІЗО отримати не можливо. Отже, стан здоров`я ОСОБА_8 спростовують наявність ризику переховування від суду. Висновок про ризик вчинення нових правопорушень також є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий та ніколи не мав раніше проблем із законом. Також не доведений ризик впливу на свідків та потерпілих, який можливо забезпечити шляхом обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання в смт. Балабине, де він перебував би під наглядом поліції. Просить скасувати ухвалу суду від 24.09.2020 року, та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , зазначив, щовін є інвалідом третьої групи та інсулінозалежною особа, потребує лікування під наглядом лікарів, чого в умовах СІЗО отримати не може. Просить змінити йому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисникпідтримали апеляційні скарги та просили їхзадовольнити.

Прокурорвисловивзапереченнявимогамапеляційних скарг.

Встановленісудомапеляційноїінстанціїобставинитамотиви,зякихсудвиходивприпостановленніухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження досягненням дієвості цього провадження через недопущення переховування обвинуваченого, здійснення ним незаконного впливу на свідків, потерпілого та запобіганню вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Так, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що вочевидь засвідчує серйозність висунутого обвинувачення.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Одночасно суд приймає до уваги і такий суттєвий елемент для оцінки ризику переховування як суворість покарання, що загрожує ОСОБА_8 та відомості щодо непрацевлаштованості останнього.

Сукупність наведених обставин свідчить на користь висновку суду, що з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину,ОСОБА_8 може вдатися до переховування від суду.
Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слід констатувати, що раніше потерпіла ОСОБА_9 вже повідомляла про погрози на її адресу з боку обвинуваченого у заяві від 13.03.2020 року (а.п. 22,23), а тому існує реальний ризик, що перебуваючи на свободі, обвинувачений зможе продовжити погрожувати потерпілій і свідкам.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Аналіз вказаних обставин переконує судову колегію у вірності висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування відносно ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу.

Однак, як і в попередньому судовому рішенні апеляційної інстанції, судова колегія не знаходить доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення через відсутність об`єктивних даних на підтвердження цього ризику.

Наявність о обвинуваченого хвороб мало місце і на час скоєння інкримінованого злочину, а посилання ОСОБА_8 на погіршення стану здоров`я документально не підтверджені, одночасно і відсутні відомості, які б вказували на неможливість перебування останнього під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 22 листопада 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_3 ОСОБА_11 , ОСОБА_12