Ухвала

Іменем України
13 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 701/921/17-к

Провадження № 51-3751 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 травня 2020 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2019 року,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 550 (п`ятисот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9350 грн.

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 травня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. На підставі статей 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 11 травня 2017 року близько 08:30 год, перебуваючи в громадську місці, напроти адміністративної будівлі сільської ради по вул. Ігоря Щербини в с. Іваньки Маньківського району Черкаської області, використовуючи гучномовець, декламував власну думку щодо об`єднання громадян на території України. Після чого, грубо порушуючи громадський порядок, що проявилось у зневажливому ставленні до оточуючих, незважаючи на похилий вік потерпілої ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, проявляючи особливу зухвалість, завдав останній один удар ногою в область живота. Не реагуючи на неодноразові зауваження місцевих жителів, ображаючи їх нецензурними словами, почав чинити фізичний опір, наносячи удари ногою потерпілому ОСОБА_6 та обливаючи водою і хапаючи руками за одяг ОСОБА_7 . Після прибуття на місце події працівників поліції, протиправні дії ОСОБА_4 були припиненні.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вирок суду не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Стверджує, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки він мав намір лише провести просвітницький мітинг.

Крім того, вважає речовий доказ - відеозапис слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 від 18 липня 2017 року недостовірним доказом, через те, що, він не відноситься до переліку речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.

Вказує, що судом апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. 419 КПК України, залишено поза увагою викладені в апеляційній скарзі доводи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із засудженням за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається із змісту доданих до касаційної скарги оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 в основу вироку обґрунтовано поклав наступні докази : дані витягу з форми внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 ; дані протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 від 04 липня 2017 року з даними фототаблиць; дані протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 від 04 липня 2017 року з доданими фототаблиць; дані протоколу слідчого експерименту з потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 18 липня 2017 року; дані відеозаписів до слідчого експерименту від 18 липня 2017 року з відтворенням подій, які мали місце 11 травня 2017 року; дані постанови про визнання предмету речовим доказом від 18 липня 2017 року; дані протоколу огляду речового доказу від 18 липня 2017 року та показання потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 296 КК України кваліфіковані вірно.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, підтверджені доказами, які були оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов мотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Доводи засудженого, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки у нього на меті було проведення санкціонованого мітингу на підтримку державної територіальної реформи шляхом створення об`єднаної територіальної громади, спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні: потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що узгоджуються між собою та дослідженими в судовому засіданні доказами, які в своїй сукупності вказують на факт вчинення ОСОБА_4 саме хуліганських дій.

При цьому, як убачається з вироку, судом першої інстанції було виключено з пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення посилання на вчинення ОСОБА_4 хуліганства під час мітингу, не маючи відповідного дозволу на його проведення, оскільки встановлено, що декламування обвинуваченим власної думки щодо об`єднання громад за обставин наведених у вироку не охоплюється поняттям мітингу під яким розуміються публічні збори для обговорення актуальних суспільних, політичних проблем, спрямованих до безпосередньої політичної дії.
Отже, колегія суддів касаційного суду вважає, що твердження засудженого щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому злочину, з огляду на зазначене є необґрунтованими.

Щодо доводів засудженого, що речовий доказ - відеозапис слідчого експерименту є недостовірним доказом, через те, що, на його думку, він не відноситься до переліку речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, зокрема відеозапис процесуальної дії.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до змісту вироку суду, речовий доказ, а саме відеозапис слідчого експерименту від 18 липня 2017 року, містить інформацію, а саме відтворення подій, що мали місце 11 травня 2017 року за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_4 , який досліджувався судом першої інстанції, та визнаний належним та допустимим доказом, колегія суддів вважає доводи засудженого в цій частині безпідставними.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим і відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , в якій він вказував на відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого.

Як убачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , в тому числі в частині його посилань на недоведеність судом першої інстанції його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, суд обґрунтовано вказав, що наведені та встановлені судом першої інстанції обставини достовірно вказують на вчинення ОСОБА_4 хуліганських дій, які виразились в тому, що він, перебуваючи в громадському місці, ігноруючи норми та правила поведінки, моралі, та добропристойності, грубо порушив громадський порядок, що проявилося в зневажливому ставленні до оточуючих, висловленні образ нецензурними словами на їх адресу, проявах особливої зухвалості, завдавши потерпілим ударів, обливаючи їх водою і хапанням руками за одяг.

При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи ОСОБА_4 про те, що йому було заподіяні легкі тілесні ушкодження, встановив, що такі твердження засудженого не підтверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, проте з показань потерпілих та свідків вбачається, що ОСОБА_4 падав без сторонньої допомоги, оступившись та зачепившись за бордюр.

Тому, колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції встановивши, що з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і до часу апеляційного розгляду провадження минуло більше трьох років, обґрунтовано дійшов висновку, про необхідність звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 травня 2020 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3