Справа № 202/4037/20
Провадження № 1-кс/202/5239/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
17 липня 2020 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 ,

слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1, ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000486 від 12 червня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч.1 ст.263 КК України.
Згідно з матеріалами клопотання, між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_7 укладено шлюб. За час сумісного життя у ОСОБА_6 виникли підозри щодо вірності його дружини ОСОБА_8 , у зв`язку з чим останній вирішив організувати незаконне позбавлення волі осіб, заподіяння фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою примушити їх вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості, що підтверджують наявність інтимного зв`язку його дружини ОСОБА_8 з ОСОБА_9

ОСОБА_6 , усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів групою осіб, повідомив раніше знайомим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про план вчинення незаконного позбавлення волі та катування, які надали згоду на вчинення цих злочинів за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_6 , розуміючи, що для досягнення злочинної мети необхідна наявність місця утримання потерпілих, а також транспортних засобів для їх доставки в ці місця, підшукував засоби та знаряддя вчинення злочину, домовившись з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що у якості транспорту будуть використовувати автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Лексус», а у якості місць утримання викрадених осіб будуть використовувати домоволодіння АДРЕСА_3 .

Так, у невстановлений слідством час та місці ОСОБА_6 дав вказівку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_9 ОСОБА_15 .

Приблизно 07.15 год., 01.05.2020, на виконання вказівки ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_15 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб, зустрів потерпілого ОСОБА_15 поблизу прохідної ТОВ «Оскар» на вул. Херсонська у м. Нікополь, з яким попрямував у бік кафе «Ковчег» на автомобілі ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 .

В цей час співучасники злочину ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , пересуваючись на автомобілі «Лексус», під керуванням останнього неподалік кафе «Ковчег», виконуючи умисні дії, направлені на незаконне позбавлення волі ОСОБА_15 , зупинили автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_15 пересісти до автомобіля «Лексус».

При цьому ОСОБА_15 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я, підкорився на їх вимогу, пересів на заднє сидіння до автомобілю «Лексус», де з метою придушення волі ОСОБА_15 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_11 і ОСОБА_13 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», а ОСОБА_10 заблокував двері автомобіля «Лексус».

Продовжуючи свої умисні дії, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_6 , узгодивши шлях пересування та місце зустрічі. В цей час ОСОБА_11 одягнув потерпілому ОСОБА_15 куртку капюшоном на обличчя та за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , продовжували проти волі потерпілого незаконно утримувати його в автомобілі «Лексус», погрожуючи застосуванням насильства небезпечним для його життя та здоров`я.

Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_15 пройти до приміщення вищевказаного будинку

На місці ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_15 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема: ОСОБА_10 наніс зі спини ОСОБА_15 не менш трьох ударів кулаком в область вуха, щелепи та потилицю, ОСОБА_13 демонстрував в руках алюмінієву біту, а ОСОБА_11 тримав сокиру у тулуба потерпілого ОСОБА_15 , ОСОБА_12 знаходився поряд.

При цьому до 21.00 год. 01.05.2020 ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 примушував потерпілого ОСОБА_15 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити про наявність інтимного зв`язку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.

Після цього потерпілого ОСОБА_15 за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_14 на автомобілі «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 », відвіз додому до АДРЕСА_4 .

Після цього на початку травня 2020 року, більш точне час та місці не встановлено, ОСОБА_6 дав вказівку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_9 ОСОБА_15 .

З цією метою 06.05.2020, близько 23.00 год., на виконання вказівки ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_15 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії проти його волі, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які приїхали на автомобілі «Мерседес» до прохідної Трубного заводу, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Херсонська, 539, де шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_15 пересісти до автомобіля «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 , повідомивши, що з ним бажає поспілкуватись ОСОБА_6 .

При цьому ОСОБА_15 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я, підкорився їх вимозі, пересів на заднє сидіння до автомобілю «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 , де з метою придушення волі ОСОБА_15 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_11 і ОСОБА_13 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», позбавивши останнього можливості вільного спілкування, обмеживши його права.

Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_15 пройти з ними до приміщення вищезазначеного будинку.

На місці ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_15 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема ОСОБА_6 наніс ОСОБА_15 удар кулаком правої руки, на якої була одягнена тканева перчатка з пластиковими костяшками для єдиноборств «Битки», в область носу, від якого останній впав на підлогу.

ОСОБА_6 , демонструючи свою перевагу перед присутніми, наказав потерпілому ОСОБА_15 зняти з себе одяг. При цьому ОСОБА_15 , реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, підкорився, залишившись у трусах і шкарпетках. Далі, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13 за допомого заздалегідь заготовлених до нанесення тілесних ушкоджень алюмінієвих біт, продовжили побиття ОСОБА_15 , нанесли хаотичні удари по всьому тілу і голові, який спочатку сидів на табуреті та від одного удару впав на підлогу, закриваючи обличчя руками. Потім ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , самостверджуючись за рахунок приниження ОСОБА_17 , нанесли останньому не менше 12 ударів по різних частинах тіла, через що потерпілий відчув сильний фізичний біль, фізичне та моральне страждання.

Після цього, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_18 наніс потерпілому ОСОБА_15 удари кулаками, на яких одягнені заздалегідь пристосовані тканеві перчатки з пластиковими костяшками для єдиноборств «Битки», в область обличчя, останній впав на підлогу. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_13 нанесли удари кулаками, ногами і алюмінієвою битою. В цей час ОСОБА_6 табуретом намагався нанести удари в область голови ОСОБА_15 ,у зв`язку з чим останній руками прикрив голову. Тоді ОСОБА_6 наніс йому два удари в область правої руки, після чого діставав ніж, та погрожуючи його застосуванням, почав лезом ножа робити надрізи на тілі ОСОБА_15 на лівому плечі, спричинивши потерпілому сильну фізичну біль, фізичне та моральне страждання.

Далі ОСОБА_6 , демонструючи пістолет, схожий на пістолет Макарова, утримуючи його у безпосередній близькості до тулубу ОСОБА_15 , погрожуючи його застосуванням і ображаючи нецензурною лайкою, погрожував здійсненням відносно останнього дії сексуального характеру.

У такий спосіб приблизно до 06.00 год. 07.05.2020 ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 примушував потерпілого ОСОБА_15 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити наявність інтимного зв`язку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.

Близько 04.30 год., 07.05.2020, ОСОБА_6 , продовжуючи свої умисні дії та, усвідомлюючи їх протиправний характер, діючи за попередньою змовою групою осіб, наказав потерпілому ОСОБА_15 вийти у двір домоволодіння АДРЕСА_3 .

Слідом за ними вийшли ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 .

У дворі ОСОБА_6 , показуючи свою перевагу шляхом приниження ОСОБА_15 , спричиняючи морального страждання, наказав останньому зняти з себе труси і сісти на бетонний поріг будинку. ОСОБА_15 сприйняв загрозу як реально небезпечну для свого життя і здоров`я, тому підкорився.

Після чого ОСОБА_6 наказав ОСОБА_16 дістати свій статевий орган та ввести його у рот потерпілому ОСОБА_15 , на що останній категорично відмовлявся. При цьому ОСОБА_16 , на виконання наказу ОСОБА_6 , дістав зі штанів свій статевий орган, підійшов до потерпілого ОСОБА_15 , правою рукою захопив його за потилицю з силою направив голову ОСОБА_15 до свого статевого органу, та провів ним по губам останнього.

Всі обставини катування ОСОБА_15 для приниження людської гідності потерпілого та підняття власної самооцінці, ОСОБА_6 знімав на власний мобільний телефон. При цьому ОСОБА_6 погрожував потерпілому ОСОБА_15 розповсюдженням даного відеозапису в мережі Інтернет у разі звернення до правоохоронних органів. Отже, ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 спричинили моральне страждання потерпілому ОСОБА_15 .

Після цього за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_14 на автомобілі «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 », відвіз потерпілого ОСОБА_15 до місця його мешкання..

Відповідно до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження і покарання, прийнятої резолюцією 39/46 Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1984 року, термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона чи у вчиненні яких вона підозрюється.

Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року нікого не може бути піддано катуванню чи жорстокому, нелюдському або принижуючому гідність поводженню чи покаранню.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , який діяв за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , потерпілому ОСОБА_15 заподіяно тілесні ушкодження та обмежували його пересування, незаконно позбавляючи свободи у період часу з 23.00 год. 06.05.2020 до 06.00 годин 07.05.2020.

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному позбавленню волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.
Своїми умисними діями, що виразилися у умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього відомості (катування), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України.
Крім того, у невстановлений слідством час та місці ОСОБА_6 дав вказівку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 , на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_21 - ОСОБА_22 з метою примушити його до вчинення дій, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості, що підтверджують наявність інтимного зв`язку його дружиною ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

З цією метою 14.06.2020, близько 15.00 год., ОСОБА_14 та ОСОБА_20 поблизу магазина «Паляниця» на вул. Первомайській у м. Нікополь помітив автомобіль «Део Сенс», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_22 , у зв`язку з чим, маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_22 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому на автомобілі «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_3 , почали переслідувати його, у результаті чого заблокували автомобіль ОСОБА_22 у тупику вул. Вітебської у м. Нікополь.

Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_14 разом із ОСОБА_20 підбігли до автомобіля «Део Сенс», д.з.н НОМЕР_2 , де знаходився ОСОБА_22 та його знайома ОСОБА_23 , погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_22 пересісти до автомобіля «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_3 .

При цьому ОСОБА_22 , усвідомлюючи реальну загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я, підкорився їх вимозі, пересів на заднє сидіння до автомобілю «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який з метою придушення волі ОСОБА_22 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, заблокував двері, чим обмежив можливість пересування та незаконно позбавив волі останнього.

За попередньою змовою групою осіб ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 домовилися зустрітися у пос. Северний м. Нікополь Дніпропетровської області.

На місці ОСОБА_14 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_22 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії проти його волі, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , які приїхали на автомобілі «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_4 , шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_22 пересісти до їх автомобіля, під керуванням ОСОБА_12 , який одразу заблокував двері. При цьому ОСОБА_22 був незаконно позбавлений волі, обмежений у пересуванні. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 поїхали на автомобілі «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_3 .

Продовжуючи свої умисні дії направлені на незаконне позбавлення волі та усвідомлюючи їх протиправний характер, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_20 разом з ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_22 , приїхали на об`їзду дорогу у напрямку м. Нікополь м. Кам`янське, Дніпропетровської області неподалік сміттєзвалища, де наказали потерпілому вийти з автомобілю «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_4 , де вже знаходилися ОСОБА_14 та ОСОБА_13

ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , почали вимагати від потерпілого ОСОБА_22 вчинити дії проти його волі, зокрема отримати відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

При цьому ОСОБА_12 тримав у руці алюмінієву биту, ОСОБА_13 кулаками і ногами наніс не менш 10 ударів в область плеча, ніг, спричиняв потерпілому сильного фізичного болю, фізичне страждання.

Приблизно через 20 хвилин до них приєднався ОСОБА_11 , який взявши алюмінієву биту у ОСОБА_12 також почав побиття потерпілого ОСОБА_22 , наніс не менш 10 ударів по спині та ногам, чим спричинив сильного фізичного болю та фізичне страждання.

Далі ОСОБА_11 забрав у потерпілого ОСОБА_22 ключі від автомобілю «Део Сенс», д.н.з. НОМЕР_2 , та викинув у лісосмугу поблизу об`їзної дороги, чим спричинив моральне страждання.

Після цього, 14.06.2020, близько о 18.00 год., ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на автомобілі «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_4 , з місця вчинення злочину уїхали, а співучасники злочину ОСОБА_14 разом із ОСОБА_20 та потерпілим ОСОБА_22 на автомобілі «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_3 , поблизу вул. Вітебській у м.Нікополь залишили потерпілого ОСОБА_22 .

Відповідно до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження і покарання, прийнятої резолюцією 39/46 Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1984 року, термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона чи у вчиненні яких вона підозрюється.

Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 нікого не може бути піддано катуванню чи жорстокому, нелюдському або принижуючому гідність поводженню чи покаранню.

Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_6 , який діяв за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , потерпілому ОСОБА_22 заподіяно тілесні ушкодження та обмежували його пересування, незаконно позбавляючи свободи в період часу з 15.00 год. до 18.00 годин 14.06.2020.

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному позбавленню волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.
Своїми умисними діями, що виразилися у умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього відомості (катування), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України.
Крім цього, у невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці ОСОБА_6 , діючи з єдиним умислом, спрямованим на незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, у невстановленої слідством особи, незаконно придбав пістолет «ТТ» з маркуванням НОМЕР_5 , який незаконно зберігав при собі у автомобілі «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_6 до 05 год. 41 хв. 15.07.2020 року.

15.07.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , під час проведення обшуку у автомобілі «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на паркові готелю «Каспій», в Полтавській області, с. Лобкова Балка, вул. Шляхова,52 , виявлено та вилучено: предмет схожий на пістолет «ТТ» з маркуванням НОМЕР_7 , 1942 р, з магазином НОМЕР_8 та 3 патронами кал.9мм з маркуванням LUGER GECO.

Згідно висновку експерта №19/104-7/1/758 від 15.07.2020 предмет схожий на пістолет ТТ з маркуванням НОМЕР_7 , 1942 р. із магазином, вилучений 15.07.2020 в ході обшуку автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_6 , є бойовою, нарізною, вогнепальною зброєю -7,62мм пістолетом зразка 1933 року, промислового виробництва, рік виготовлення -1942, серійний номер пістолета НОМЕР_9 . Пістолет придатний до стрільби…три патрони калібру 9мм з маркуванням LUGER GECO є бойовими припасами пістолетними патронами калібру 9х19, призначені для стрільби з 9 мм пістолетів Р08, Р38, Глок та ін.., пістолетів-кулеметів «МР-40», «МР-5» та ін., патрони придатні до стрільби, які ОСОБА_6 незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
У сукупності ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України.

15.07.2020 повідомлено про підозру ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України .

15.07.2020 року о 05 год. 41 хв. ОСОБА_6 затримано за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ст. 263 КК України.
Вина підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджуєтьсяматеріалами кримінального провадження та іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Досудовим розслідуванням, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то сторона обвинувачення вважає за доцільне обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, злочину проти громадської безпеки та у вчиненні злочинів середньої тяжкості проти волі, честі та гідності особи, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (справа «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість злочину не може бути єдиним фактором, який вказує на наявність ризику переховування підозрюваного від слідства та суду.

Ураховано положення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, при цьому, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Водночас дії ОСОБА_6 вказують на те, що останній може сховатись від органу досудового розслідування та суду.

Зокрема, ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень вину не визнав, не має постійного місця роботи, не має міцних соціальних зв`язків, що свідчить, що останній може безперешкодно змінити місце свого проживання.

Також ОСОБА_6 може вчинити вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Всі ці дані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Викладене дає беззаперечні підстави вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування, тому стосовно підозрюваного ОСОБА_6 необхідним є застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Аналізуючи наведені вище обґрунтування, враховуючи відомості про особу підозрюваного, характер вчинених кримінальних правопорушень, можна прийти до вмотивованого висновку, що у разі застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, останній, залишаючись на волі, негативно впливатиме на хід досудового розслідування у даному провадженні, безпосередньо впливатиме на учасників кримінального провадження, та може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ураховуючи вищенаведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до підозрюваного саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного, а саме не працює, вчинив злочин із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому, тому з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, є необхідним не визначати розмір застави.

У судовому засіданні прокурор, слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити, наголошуючи на наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини на думку прокурора виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання слідчого, зазначаючи про необґрунтованість підозри та недоведеність слідчим існування ризиків, зазначених у клопотанні. Просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з приводу якого саме покладався на розсуд суду, засобом електронного контролю.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000486 в їх сукупності.

З приводу доводів захисника щодо необґрунтованості підозри, слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних протиправних діянь.

Також, слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

За таких умов, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що є підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, тому підозрюваний знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілих, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя не знайшов свого підтвердження.

Отже, слідчий суддя вважає, що зазначені ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та мотивованими.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що в матеріалах кримінального провадження існує обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчиненні тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи та у вчиненні злочину середньої тяжкості, а також приймаючи до уваги вищенаведені обставини, які свідчать про наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, враховує дані про особу ОСОБА_6 , який офіційно непрацевлаштований, міцних соціальних зв`язків не маючий, вважає, що прокурором доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхіднє застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб.
Даних стороною захисту, на підтвердження того, що підозрюваний не може перебувати в умовах СІЗО, за станом здоров`я, слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 42, 176, 177, 181, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1, ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, помістивши його до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» до 05 год. 41 хв. 13 вересня 2020 року.

Визначити строк дії ухвали до 05 год. 41 хв.13 вересня 2020 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1