Справа № 161/8859/16-к
Провадження № 1-в/161/256/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 29 вересня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника МРВ з питань пробації - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання заступника начальника Луцького МРВ філії ДУ "Центр пробації" в Волинській області ОСОБА_5 про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2016 щодо засудженого ОСОБА_6 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018, який пом`якшує покарання,

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло подання заступника начальника Луцького МРВ філії ДУ "Центр пробації" в Волинській області ОСОБА_5 про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2016 щодо засудженого ОСОБА_6 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018, який пом`якшує покарання.
Подання мотивує тим, що засуджений ОСОБА_6 з 22.12.2016 року перебуває на обліку в Луцькому МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області. 01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ. (далі - Закон). Вказаним Законом внесені зміни до ч.1 ст.309 КК України та встановлено, що «незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років». В зв`язку з наведеним, на підставі ч.1, ч.3 ст.5, ч.3 ст.74 КК України, п.13 ч.1 ст.537, п.2 ч.2 ст.539 КПК України, звернулися до суду з даним поданням.
Представник МРВ з питань пробації в судовому засіданні подання підтримала, просила привести вирок Луцького міськрайонного суду від 15.11.2016 у відповідність до вимог вищевказаного Закону.
Прокурор вважає, що подання підставне та підлягає до задоволення.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.
Відповідно до положень частини 1 статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2016 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Вирок набрав законної сили 16.12.2016.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018року № 2617-VІІІ до ч. 1 ст. 309 КК України внесено зміни, а саме: санкцією статті передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Частиною 2 ст.4 КК України встановлено, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Частиною 1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Частиною 3 зазначеної статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію в часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Частиною 3 ст.74 КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Підсумовуючи вище наведене, суд зазначає, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018року № 2617-VІІІ, який набрав законної сили 01.07.2020 року, мають зворотню дію в часі в частині санкції ч. 1 ст. 309 КК України, з якої виключено такий вид покарання як позбавлення волі, а визначено найбільш суворе покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років, однак вироком суду до засудженого застосоване положення ст.75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням, тобто фактично призначене покарання у виді позбавлення волі засудженим не відбуте (та не відбувається), тому вирішення питання щодо приведення вироку суду від 15 липня 2019 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018року № 2617-VІІІ є недоцільним.
Оскільки до засудженого застосовано положення ст.75 КК України, ним не відбуто жодного дня призначеного покарання, застосування положень ч.3 ст.74 та ч.1 ст.72 КК України та зарахування відбутої частини покарання є неможливим. Крім того, будь яких негативних наслідків для засудженого не настає, оскільки у випадку виконання ним покладених на нього обов`язків та не вчинення нового злочину після закінчення іспитового строку засуджений звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, суд вирішуватиме питання про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018.
Таким чином, аналізуючи положення ст.74 КК України та ст.537 КПК України, суд приходить до переконання, що Луцький МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області може звертатися до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність до вищевказаного Закону виключно за обставин перебування такого вироку на виконанні в органі пробації та, відповідно, реального відбування засудженим призначеного покарання.
З огляду на необґрунтованість поданого заступником начальника Луцького МРВ філії ДУ "Центр пробації" в Волинській області подання, суд відмовляє в його задоволенні.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 72, 74, 75, 78 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні подання заступника начальника Луцького МРВ філії ДУ "Центр пробації" в Волинській області ОСОБА_5 про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2016 щодо засудженого ОСОБА_6 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018, який пом`якшує покарання відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Луцький міськрайонний суд.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1