ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9743/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/950/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Адвоката: ОСОБА_8

Потерпілої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження №0000874 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23.07.2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 вересня 2020 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що прокурором не доведено обґрунтованість підозри та обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, ОСОБА_7 має цивільний шлюб, постійне місце мешкання разом з батьками та незадовільний стан здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, обвинуваченого та потерпілу, які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Колегія суддів звертає увагу на те, що до спливу строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 завершити судове провадження в суді першої інстанції не представляється можливим, крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою не надано, а стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а тому, на думку колегії суддів, ці обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, він може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, отже, дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження адвоката про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в задоволенні клопотання, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Посилання в апеляційній скарзі адвоката про наявність у обвинуваченого цивільного шлюбу, постійного місця мешкання разом з батьками та незадовільний стан здоров`я, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги адвоката про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги адвоката про відмову в задоволенні клопотання, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4