Дата документу 26.08.2020 Справа № 554/7532/20
УХВАЛА
іменем України
26 серпня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Полтавської області, яка полягає у невнесенні відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2020 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, у якій він просить скасувати рішення прокуратури Полтавської області від 06.08.2020 р. №15-2108-19; зобов`язати компетентних посадових осіб Полтавської обласної прокуратури невідкладно внести відповідні відомості до ЄРДР за фактом перевищення службових повноважень та розпочати досудове розслідування.

Скарга мотивована тим, 20 липня 2020 року засобами поштового зв`язку заявник звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом, у якій зазначив щодо можливих неправомірних дій працівників правоохоронних органів та суддів Полтавської області. На вказане звернення отримав відповідь про те, що його заява скерована до прокуратури обласного рівня прокуратури Полтавської області. В подальшому з прокуратури Полтавської області на його адресу надійшло рішення від 06 серпня 2020 року №15-2108-19, яким було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР та реєстрації кримінального правопорушення. Підставою для відмови у задоволенні заяви стало те, що вона не відповідає вимогам ст.214 КПК України та не містить відомостей, які б вказували на наявність в діях будь-яких осіб об`єктивних ознак кримінального правопорушення.

Вважає, що відомості, викладені в його заяві повинні були негайно, але не пізніше 24 годин після подання вноситись до ЄРДР. Посадовими особами ТУ ДБР у м.Полтаві, всупереч ст.214 КПК України, допущено бездіяльність, на підставі чого заявник звернувся за судовим захистом та просить задовольнити подану скаргу.

У судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник прокуратури Полтавської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні скарги з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається з матеріалів скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою від 20 липня 2020 року про кримінальне правопорушення, у якій повідомляв можливого вчинення кримінального правопорушення суддями Полтавського районного суду Полтавської області під час розгляду кримінального провадження за участю ОСОБА_3 за ознаками ст.365 КК України, що полягало, на переконання заявника, у перевищенні службових повноважень. У зв`язку з цим, заявник просив внести та зареєструвати відомості до ЄРДР за вищевказаним фактом (а.с.4, 5).

Вищевказана заява листом Офісу Генерального прокурора №31/3/1-р від 28 липня 2020 року скерована до прокуратури Полтавської області за територіальною юрисдикцією (а.с.3).

Як вбачається з копії листа прокуратури Полтавської області №15-2108-19 від 06 серпня 2020 року, було розглянуто заяву ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій працівників правоохоронних органів та суддів Полтавської області. За результатами розгляду звернення встановлено, що заявником не викладено конкретних фактів та обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення працівниками правоохоронних органів та суддями Полтавської області (а.с.2)

Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п.п.1 п.1 розділу ІІ Положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник вказував на те, що зазначені в заяві дії посадових осіб правоохоронних органів та суддів Полтавського районного суду Полтавської області щодо можливого, на його думку, перевищення службових повноважень підлягають кваліфікації за ст.365 КК України.

При цьому, заявником у поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень суддями, працівниками правоохоронних органів, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами.

В даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Більше того, у своїй заяві заявник зазначає про обставини, які стосуються процедури судового розгляду справи суддями Полтавського районного суду Полтавської області, проте існує чітко визначений чинним процесуальним законодавством порядок оскарження судових рішень.

Відповідно до положень ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99, від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013, послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р.,Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Як зазначено в п.10. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всі території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийняті позовів та заяв з таким предметом.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Заявник, звернувшись із заявою до Офісу Генерального прокурора, яку в подальшому направлено за територіальністю до прокуратури Полтавської області, та оскаржуючи бездіяльність посадових осіб вказаного органу, фактично намагається оскаржити відповідні судові рішення, винесені при здійсненні правосуддя за результатами розгляду відповідної судової справи за його участю, що здійснюється поза передбаченого процесуальним законом порядку оскарження судових рішень, та може мати наслідком втручання у діяльність судді, з використанням механізму оскарження бездіяльності слідчого, передбаченого ст.303 КПК України.

Крім того, доводи заяви зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями суду, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а порядок оскарження таких судових рішень передбачений КПК України.

Між тим, з питань можливих порушень при здійсненні своєї професійної діяльності як судді, на чому наголошується у скарзі, то такі вимоги становлять самостійний предмет оскарження в порядку дисциплінарного провадження з питань можливої протиправності дій судді у зв`язку з обставинами, наведеними заявником, лише за наявності для цього підстав щодо дисциплінарної відповідальності судді.

Отже, доводи заявника у заяві від 20 липня 2020 року є його особистою оцінкою дій вказаних посадових осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 20 липня 2020 року повідомленням про вчинення вищевказаною посадовою особою кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного злочину. А тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР прокуратурою Полтавської області не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 20 липня 2020 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб прокуратури Полтавської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань потрібно відмовити.

Крім того, з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі № 3-180/2018 (1644/18), яким положення ч.3 ст.307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), дана ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Полтавської області, яка полягає у невнесенні відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1