Ухвала
18 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 464/710/18
провадження № 51 - 3805 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду міста Львова від 21 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушив питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2, ч. 6 зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Проте всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування допущення судами таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 412, 413, 415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Так, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник вказує на порушення судами принципу безпосереднього дослідження доказів. Разом з тим, захисник не наводить обґрунтованих доводів, у чому полягало порушення апеляційним судом положень ч. 3 ст. 404 КПК, якою регулюється порядок безпосереднього дослідження апеляційним судом доказів.

Поряд з цим, захисник зазначає, що апеляційний суд не перевірив всі викладені в апеляційній скарзі доводи. Однак, які саме доводи не перевірив апеляційний суд, захисник не зазначає.
Також, захисником до касаційної скарги не додано додатків в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження, чим порушено вимогич. 6 ст. 427 КПК.

За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши захиснику ОСОБА_4 строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду міста Львова від 21 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала єостаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_3