Справа № 182/937/20
Провадження № 1-кп/0182/512/2021
У Х В А Л А
Іменем України
28.01.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002284 від 03.09.2019 року стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, за № 0000004 від 01.01.2020 року стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України. Стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01 лютого 2021 року. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Прокурор повторно звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк не більше двох місяців, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, продовження злочинної діяльності. Прокурор просив врахувати відомості про репутацію обвинуваченого, який є раніше судимою особою за вчинення аналогічних корисливих злочинів. До того ж, він не має осіб, які могли його забезпечувати, не працює і немає законних джерел доходу. До того ж, на розгляд суду скеровано обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні аналогічних корисливих злочинів. У зв`язку з чим прокурор заперечував проти клопотання захисника щодо заміни запобіжного заходу на домашній арешт стосовно обвинуваченого.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судове засідання не з`явились, але раніше надали заяви про подальший судовий розгляд зазначеного кримінального провадження у їх відсутність.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою і просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки власником зазначеного житла є особисто обвинувачений. Обвинувачений тривалий час утримується під вартою, фактично судовий розгляд провадження завершений і ризики на які послався прокурор є не дієвими.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження суд вважає за можливе задовольнити клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Так, в судовому засіданні, хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість продовження злочинної діяльності і переховування від суду, однак прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі. В рішенні Європейського суду від 12.01.2012 року у справі Тодоров проти України, зазначено, що для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачувань не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.
Слід звернути увагу на позицію Європейського Суду з прав людини, оскільки згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України зазначені рішення є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яка ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Враховуючи те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і для завершення судового розгляду необхідно лише отримати інформацію про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за повідомленням обвинуваченого щодо фальсифікації доказів у зазначеному кримінальному провадженні, а обвинувачений має постійне місце проживання за яким зареєстрований і власником якого він являється. Крім того, він має малолітнього сина у цивільному шлюбі, мати якого утримується під вартою в іншому кримінальному провадженні і дитина потребує батьківського піклування. За таких обставин ризик повторного вчинення нових злочинів, на думку суду є мінімальним і для його запобігання достатньо обрання більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту. Крім того, ризик переховування від суду також формально існує, оскільки ОСОБА_3 усвідомлює, що йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, але цей ризик з урахуванням стадії судового розгляду зазначеного кримінального провадження є мінімальним.
Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
На думку суду, інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання і реєстрації обвинуваченого, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти вчиненню ним нових злочинів. При цьому суд вважає також необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України,
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1. Не відлучатися з постійного місця проживання, що знаходиться для обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 18 год. до 08 год. , без дозволу суду.
2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.
3. Повідомляти прокурора, суд про зміну місця фактичного проживання, роботи.
Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 27 березня 2021 року.
Обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з під варти в залі суду негайно.
Копію ухвали надіслати до відділення №2 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області для виконання та прокурору для здійснення контролю.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1