Справа № 171/1275/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2020 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове кримінальне провадження № 0000527 від 06.07.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого професійну (професійно-технічну) освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.05.2004 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, 69, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

- 16.03.2006 вироком Подольського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 14.09.2011 звільнений умовно-достроково 22.09.2011 з Житомирської виправної колонії №4 на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 13 днів.

-18.02.2016 вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

-01.02.2018 вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.02.2016 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. 07.06.2018 ухвалою Апеляційного суду Сумської області із резолютивної частини вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2018 виключено ст. 71 КК України та вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі.

-17.10.2019 вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2018 зміненого ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07.06.2018 більш суворим покаранням призначеним вказаним вироком остаточно призначено покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання часткове відбуття покарання по вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2018 з 01.02.2018 до 29.11.2018. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання час з 30.11.2018 по день вступлення вироку в законну силу із розрахунку день за два. Звільнений 31.03.2020 із слідчого ізолятору м. Суми по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
06.07.2020 року, приблизно о 13:20 годині, ОСОБА_5 , знаходився за адресою АДРЕСА_3 , де в цей час знаходилась ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в руках тримала грошові кошти в сумі 600 гривень. У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, належного потерпілій ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 в той же день, приблизно о 13:25 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, умисно із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , шляхом ривку відкрито викрав 600 гривень купюрами номіналом 500 гривень та 100 гривень належних ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, чим завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 600 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні вказаного злочину визнав повністю, не оспорює обставини викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що минулого місяця точної дати не пам`ятає, він був в гостях у ОСОБА_7 . Коли вона передавала грошові кошти своїй матері, він з рук потерпілої вихватив гроші в сумі 600 гривень. Навіщо це зробив пояснити не може. Заподіяну шкоду відшкодував в повному обсязі, щиро розкаюється, попросив у потерпілої вибачення.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд даного кримінального провадження без її участі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його дії правильно кваліфіковано на досудовому слідстві та в його діях має місце склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченого по кримінальному провадженню, суд керується ст.65 КК України та приймає до уваги ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а також ті обставини, що обвинувачений винуватість визнав повністю, у вчиненому розкаявся, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Таким чином, з врахуванням вищевикладених обставин, особи обвинуваченого, ступеню тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставин, те що ОСОБА_5 , раніше судимий, не працює, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України не встановлено, та обставин, які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Питання про речові докази по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1