Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

22 вересня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівнев режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000087 від 20 березня 2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 13 травня 2020 року

стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Рівне, жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої, не одруженої, із загально-середньою освітою, раніше неодноразово судимої: вироком Корецького районного суду Рівненської області від 22.02.2016 року (зміненим ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26.04.2016 року ) за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, та штрафу в сумі 850 грн., на підставі ст.79 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; вироком Корецького районного суду Рівненської області від 08.10.2019 року за ч.3 ст.186, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст. 360 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяці позбавлення волі,
обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , непрацюючого, не одруженого, із загальною середньою освітою, раніше неодноразово судимого: 12.10.2017 року вироком Рівненського міського суду за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого з іспитовим строком на 1 рік; вироком Корецького районного суду Рівненської області від 08.10.2019 року за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;
обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українки, громадянки України, уродженки с. Мала Совпа Корецького району Рівненської області, зареєстрованої в АДРЕСА_3 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , непрацюючої, не одруженої, із загальною середньою освітою, раніше судимої: вироком Корецького районного суду Рівненської області від 08.10.2019 року за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.79 КК України звільненої з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 13 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України із врахуванням вироку Корецького районного суду Рівненської області від 08.10.2019 року остаточну міру покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим п`ять років три місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 30 березня 2018 року.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченій ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 22.02.2016 року по 26.04.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України із врахуванням вироку Корецького районного суду Рівненської області від 08.10.2019 року остаточну міру покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим чотири роки три місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 16.05.2018 року.
ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі;
На підставі ч.4 ст.70 КК України із врахуванням вироку Корецького районного суду Рівненської області від 08.10.2019 року остаточну міру покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст.79 КК України ОСОБА_9 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Відповідно до ч. 1 ст.76 КК України покладено на обвинувачену такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди - 40 000 (сорок тисяч) грн.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

За вироком суду 18 березня 2018 року, приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прийшли до будинку ОСОБА_10 , проживаючого в АДРЕСА_2 , на прохання останнього, для того щоб допомогти йому по господарству. Цього ж числа, о 12 год. 30 хв. перебуваючи в будинку ОСОБА_10 , ОСОБА_7 вступила у змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вчинення крадіжки грошових коштів, які ОСОБА_10 заощаджував тривалий період часу та зберігав на горищі свого будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 умисно відволікає розмовою ОСОБА_10 і він не контролює їхніх дій, піднялися драбиною на горище будинку, де, умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, здійснили крадіжку грошових коштів в сумі 40 000 грн. належних ОСОБА_10 , які були заховані під дерев`яною скринею. Викрадені грошові кошти ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 розділили між собою, і в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 40 000 грн.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 та в доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 вказують, що вирок суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обгрунтованості та вмотивованості. Вважають, що суд першої інстанції призначаючи покарання не дотримався вимог КПК України в частині встановлення інформації про особу винного та оцінці обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Зазначають, що перед завершенням розгляду справи ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнала повністю, показала суду, що розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, оскільки має проблеми зі здоров`ям, цивільний позов визнала повністю.
На думку сторони захисту сукупність дій ОСОБА_7 , а саме визнання своєї провини, висловлення жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася свідчать про щире каяття ОСОБА_7 щодо вчиненого, що на їх думку вказує про наявність щирого каяття як окремої обставини, яка пом`якшує покарання, передбачене п.1 ч.1 ст. 66 КК України.
Зазначають, що судом не було враховано, що ОСОБА_7 наголошувала суду на наявності проблем зі здоров`ям, а саме: наявність важкої хвороби ОСОБА_11 , наявність важкої психічної хвороби епілептичний судорожний синдром. Відповідно до медичної довідки, виданої Рівненською міського медичною частиною Філії державної установи ЦОЗ ДКВС України у Рівненській області, ОСОБА_7 перебуває на обліку у медичній частині з 2018 року, має психічні розлади та проблеми зі здоров`ям. На момент розгляду справи стан ОСОБА_7 було медикаментозно стабілізовано.
Просять скасувати вирок Корецького районного суду Рівненської області від 13 травня 2020 року і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 з доповненнями до неї, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої з доповненнями захисника до апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги і доповнень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.
За правилами кримінального закону, покарання, призначене особі за вчинений злочин має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК України мета покарання ? кінцевий результат, якого прагне досягнути держава засобами кримінально-правового впливу. Зміст покарання становить кара ? позбавлення або обмеження прав і свобод особи, засудженої за вчинення злочину.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував, що злочин, в якому обвинувачується остання, згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, посередньо характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , судом визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку та прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства.
Доводи обвинуваченої в апеляційній скарзі та захисника в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченої і судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції мав би врахувати, передбачену п.1 ч.1 ст. 66 КК України обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, а також врахувати стан здоров`я обвинуваченої, яка хворіє, що у відповідності до ч.2 ст. 66 КК України дає підстави для визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, є безпідставними.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Натомість, як вбачається з вироку суду першої інстанції, на що наголошує і прокурор при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження заперечувала факт вчинення крадіжки разом з іншими обвинуваченими, але перед завершенням розгляду справи перед останнім словом обвинуваченої, під тягарем беззаперечності доказів її вини та враховуючи те, що суд може призначити максимальне покарання, передбачене санкцією частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнала повністю, показала суду, що розкаюється та просила суворо не карати, оскільки має проблеми зі здоров`ям, цивільний позов визнала повністю.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, вищезазначених і врахованих судом першої інстанції обставин і даних про особу винної, яка неодноразово судима за злочини проти життя та здоров`я особи, злочини проти власності, злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та злочини проти журналістів, належних висновків для себе не зробила та продовжувала злочинну діяльність, зокрема, вчинила новий злочин, який відноситься до злочинів проти власності, кримінально-правовий захист якої (власності) одна з конституційних гарантій права власності, зокрема, проти особи похилого віку, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та міри покарання, з визначенням остаточного покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України із врахуванням вироку Корецького районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2019 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів, саме така міра покарання буде справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню останньою нових злочинів, тобто судом першої інстанції були дотримані загальні засади призначення покарання, зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченої, позицію обвинуваченої ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції при розгляді справи, чому надано правову оцінку судом, з наведенням відповідного обґрунтування у оскаржуваному судовому рішенні.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції стороною захисту в апеляційній скарзі та доповненнях до неї не наведено, матеріалами кримінального провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 13 травня 2020 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК Українизалишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_7 ? в той самий строк з дня вручення для неї копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3