Справа № 286/330/19
Номер рядка звіту 11
номер провадження 1-кп/279/173/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" вересня 2020 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в колегіальному складі: головуючогосудді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з секретарем ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коростені кримінальне провадження №0000721 по обвинуваченню :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верпа, Овруцького району, Житомирської області, громадянина України, з середньо освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, не інваліда, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В :
08.12.2018 року близько 17 години 30 хвилин в АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , знаходячись в житловій кімнаті по місцю проживання ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час спільного розпиття спиртних напоїв, вдарив потерпілу по обличчю руками, потімповалив на підлогу та хаотично, нецілеспрямовано,наніс ножем, який взяв з поверхні розташованого поряд столу, численні удари в область обличчя, шиї, верхньої частини тулубу потерпілої ОСОБА_6 , внаслідок нанесення яких потерпіла втратила свідомість, спричинивши їй тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у виді різаної рани передньої поверхні шиї у верхній третині з ушкодженням шитоподібного хряща в ділянці нижнього полюсу та наскрізним ушкодженням стінки трахеї, та легкі тілесні ушкодження у виді зашитої рани правої скроневої ділянки, шкіри правої щоки, шкіри лівої щоки, слизової оболонки нижньої губи зліва на рівні 1-2 різців тильної поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу, трьох поверхневих коло-різаних ран в правій підочничній ділянці, поверхневої колото-різаної рани в ділянці проекції середньої частини лівої половини дуги нижньої щелепи, двох колото-різаних ран лівої підключичних ділянок, з короткочасним розладом здоров`я, та легке тілесне ушкодження у виді лінійної подряпини в ділянці зовнішнього кута лівого ока.
Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент його заподіяння, ОСОБА_7 , вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення
у закінченому замаху на вбивство, тобто замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Вказані встановлені судом обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого, потерпілої, свідків, письмовими доказами, зокрема висновками експертиз дослідженими безпосередньо судом в судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 визнав повністю, розкаявся у вчиненому, від дачі показань відмовився. На запитання учасників показав, що 08.12.2018 року у в вечорі він із сусідкою ОСОБА_9 зайшли до ОСОБА_10 , де разом вживали алкогольні напої. В подальшому ОСОБА_9 пішла додому, а він залишився. Світла в будинку у потерпілої немає, на столі горіла свічка. Причини сварки не пам`ятає, як бив потерпілу, куди саме бив та де взяв ніж також не пам`ятає, бо був дуже п`яний. ОСОБА_11 неприязних відносинах з ОСОБА_10 не перебуває. Про всі події, що сталися, дізнався від поліцейських. Коли він пішов, то потерпіла була у свідомості. Тілесні ушкодження завдав ножем, потім злякався та пішов додому. Удари наносив хаотично, нецілеспрямовано. Вбивати потерпілу наміру не мав.
Потерпіла ОСОБА_6 дала показання про те, що 08.12.2018 року після обіду до неї додому із сусідкою ОСОБА_9 прийшов обвинувачений. Знаходячись в одній із житлових кімнат її будинку, що по АДРЕСА_2 , під час розпиття спиртних напоїв вона насварила та обізвала ОСОБА_12 нецензурною лайкою. Після чого, він вдарив її по обличчю руками, схопив на столі ніж, яким хаотично почав наносити удари по різним частинам тіла обличчю, шиї, тулубу. Від ударів вона одбивалася, кричала, тому на її руках залишились сліди. Потім впала на підлогу, і як їй здалося, ненадовго втратила свідомість. ОСОБА_9 присутньою під час нанесення їй ударів не була, оскільки пішла додому раніше. Бачила, як ОСОБА_12 вийшов з кімнати, потім повернувся та знову пішов. Додому прийшов її чоловік, підійшла й матір обвинуваченого, яка викликала їй швидку, відвезли її до лікарні. Раніше ніяких конфліктів між ними не було, ОСОБА_12 погроз у її адресу не висловлював, вбивством не погрожував. Жодних претензій до обвинуваченого не має, просила його суворо не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він має молодий вік, допомагав їй, оплатив все лікування та вибачився.
Свідок ОСОБА_13 (матір обвинуваченого) свідчила про те, що до неї додому прибіг співмешканець потерпілої ОСОБА_14 і сказав, що ОСОБА_15 у крові, поранена, треба взяти бинт й перекис, щоб перев`язати рану. Зайшовши у їх будинок вона побачила, що потерпіла була у свідомості, сиділа обпершись об диван, приложивши до себе простиню. Побачивши у ОСОБА_16 рану і кров викликала швидку. Тим часом потерпіла встала, пройшла до столу і впала, бо була в стані алкогольного сп`яніння. Потім приїхала швидка, забрала потерпілу, а вона пішла додому. В будинку потерпілої світла немає, світили вони телефонами. Рая нічого не пояснювала, просила не викликати швидку. Про всі обставини, що сталися, вона дізналася від працівників поліції. Син спав вдома, вона попрала його речі і займалась по господарству. Про потерпілу може сказати, що коли вона випиває, то стає агресивною. Син з потерпілою помирився і продовжують спілкуватися й досі, вони постійно допомагають їй продуктами харчування.
Свідок ОСОБА_17 (співмешканець потерпілої) показав, що в вечорі він прийшов з роботи та побачив, як його співмешканка ОСОБА_15 сидить біля дивана і щось бормоче. Він побачив кров, перелякався і побіг до сусідки за допомогою. Потім викликали швидку. Свідомість вона, у його присутність, не втрачала. В лікарні ОСОБА_15 розповідала, що вона з обвинуваченим ОСОБА_12 випивала вдома, потім вони посварились, а що саме сталося не пам`ятає. Вони з ОСОБА_18 проживають по сусідству, мають добрі стосунки, сім`я ОСОБА_12 постійно їм допомагає, оплатили вони й всі витрати пов`язані з ОСОБА_19 лікуванням.
Свідок ОСОБА_20 свідчила про те, що 08.12.2018 року до неї додому прийшов ОСОБА_18 із пляшкою вина. Вона запропонувала піти до ОСОБА_10 додому, на що ОСОБА_12 погодився. У потерпілої посиділи хвилин п`ятнадцять, випили, потім вона пішла додому. Рая швидко оп`яніла, бо була вже випивша і курила. ОСОБА_12 залишився у потерпілої. В її присутність жодних сварок не було, ОСОБА_10 не чіплялася і не ображала ОСОБА_12 , все було спокійно. В будинку у потерпілої світла немає. О дев`ятій годині вечора до неї прийшли працівники поліції, від яких вона дізналася, що підрізали ОСОБА_21 .
Обвинувачений з показаннями вказаних свідків погодився, їх правдивість не заперечив.

Також винність обвинуваченого доводиться дослідженими письмовими доказами:
Витягом з ЄРДР зі змісту якого слідує, що відомості про вчинення злочину було внесено 09.12.2018 року; особу, яку повідомлено про підозру зазначено ОСОБА_7 , а рапортом уповноваженої особи Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 08.12.2018 року зафіксованонадходження повідомлення до лікарні, що з тілесними ушкодженнями доставлено ОСОБА_6 .
Протоколом огляду місця події від 08.12.2018 року з фото таблицями до нього, яким зафіксовано місце вчинення злочину, обстановка біля домогосподарства та всередині будинку АДРЕСА_2 , виявлення та вилучення плям бурого кольору на дерев`яній підлозі і стільці, джинсових штанів з плямами бурого кольору.

Протоколом огляду місця події від 09.12.2018 року з фото таблицями до нього, зафіксовано обстановку біля домогосподарства та всередині домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 (місце реєстрації та проживання ОСОБА_7 ), виявлення та вилучення чоловічих штанів чорного кольору, куртки спортивної синього кольору з елементами блакитного кольору, шапки сірого кольору та кофти світло-коричневого кольору з наявними плямами темного кольору, які були в мокрому стані.

Вилучені речі під час огляду місця події визнано речовими доказамита приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Протоколом огляду місця події від 09.12.2018 року з фото таблицями до нього, зафіксовано обстановку в приміщенні кабінету прийому хворих ВНП «Овруцька міська лікарня», виявлення та вилучення жіночих штанів, кофти, майки, шарфа та двох шкарпеток з плямами бурого кольору, а також кофтинки червоного кольору з наявними на ній ушкодженнями (розривів та розризів) та плямами бурого кольору.

Актом судово медичного дослідження (обстеження) №433 від 10.12.2018 року та висновками експерта №451 від 20.12.2018 року та №460 від 26.12.2018 року у ОСОБА_6 було встановлено наявність тілесних ушкоджень: 1) зашиті рани правої скроневої ділянки; шкіри правої щоки; шкіри лівої щоки; слизової оболонки нижньої губи зліва на рівні 1-2 різців; тильної поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу; 2) три поверхневих колото-різаних рани в правій підочничній ділянці; поверхнева колото-різана рана в ділянці проекції середньої частини лівої половини дуги нижньої щелепи; 3) лінійна подряпина в ділянці зовнішнього кута лівого ока; 4) дві рани колото-різані рани лівої підключичної ділянки; 5) різана рана передньої поверхні шиї у верхній третині з ушкодженням щитоподібного хряща в ділянці нижнього полюсу та наскрізним ушкодженням стінки трахеї. Вказані тілесні ушкодження утворились не менше ніж від дванадцяти травмуючих впливів гострого предмету (предметів) з колюче-ріжуючими властивостями, можливо, від дії клинка ножа, та могли утворитись при обставинах вказаних у постанові, медичній документації та самою ОСОБА_6 08.12.2018 року, кухонним ножем заподіяли ушкодження. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження п.1,2,4 відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я; п.3 відносяться до категорії легких, а п.5 відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення. Встановлені при проведенні експертизи тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах відтворених в процесі проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 останній розповів та показав, як саме він заподіяв удари клинком ножа в обличчя та шию ОСОБА_6 , яка при цьому лежала на підлозі обличчям догори та намагалась прикриватись руками від ударів ножем.

Актом судово медичного дослідження (обстеження) №447 від 10.12.2018 року у ОСОБА_7 було встановлено наявність тілесних ушкоджень: 1) поверхнева різана рана на долонній поверхні 5-го пальця правої кисті на межі основної та середньої фаланг. Вказане тілесне ушкодження утворилось від одноразового травмую чого впливу гострого предмету з ріжучими властивостями, можливо, від дії леза клинка ножа, та могли утворитись при обставинах вказаних у постанові та самим ОСОБА_7 08.12.2018 року, порізав кухонним ножем палець. За ступенем тяжкості вказане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких.

Висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №1129 від 26.12.2018 року встановлено, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. У вирізах з чорно-сірої кофти, об.;1-5, штанів, об.№6-9, червоної кофти, об.№10-13 знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1-13 виявлений антиген Н. Походження даного антигену можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н, такою особою може бути і громадянка ОСОБА_6 ..
Висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №1128 від 24.12.2018 року встановлено, що у вирізах з ватних тампонів (змиви з рук ОСОБА_7 ), об.№1-6 слідів крові не виявлено.
Висновком судово-медичної (цітологічної) експертизи №279/ц від 03.01.2019 року встановлено, що в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин лівої руки ОСОБА_7 виявлені мікросліди крові людини та поодинокі епітеліальні клітини багатошарового плоского епітелію. При серологічному дослідженні мікрослідів крові (об.2) виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВО. Мікросліди крові виявлені в піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_7 (об.2) утворились від особи (осіб), в крові якої (яких) містяться антигени А і Н ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від нього самого. Домішка мікрослідів крові в об.2 від потерпілої ОСОБА_6 не виключається, так як її крові властивий антиген Н ізесорологічної системи АВО.
Висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №1143 від 26.12.2018 року встановлено, що у змиві з чобота, об.№25 знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№25 виявлений антиген Н. Походження даного антигену можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н, такою особою може бути і громадянка ОСОБА_6 .. У вирізах з штанів, об.№1-7, шапки, об.№8-10, кофти, об.№11-15, куртки, об.№16-24, у змивах з чобіт, об.№26-28 слідів крові не виявлено.
В судовому засіданніпереглянуто відеозапис слідчого експерименту, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 12.12.2018 року, та сприйнявши таким чином його показання особисто, суд встановив, що ОСОБА_7 в присутності понятих та захисника розказав на місці про обставини вчинення злочину, відтворив механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 (штовхнув потерпілу біля столу, остання впала, після чого ножем наніс удари в область голови, шиї та верхньої частини тулубу), детально розповів про кількість та місце нанесення ударів потерпілій, вказав на місце залишення потерпілої та місце, куди викинув ніж. Як свідчить відеозапис слідчої дії, показання ОСОБА_7 давав вільно, вони були послідовними, відповідав на запитання та уточнював місце знаходження певних речей та учасників події, вільно орієнтувався в обстановці.

На уточнюючі запитання головуючого обвинувачений підтвердив, що ті показання, які він давав під час проведення слідчого експерименту, який суд переглянув в судовому засіданні, відповідають дійсності. Підтвердив, що ніж взяв на столі в кімнаті, який в подальшому викинув на вулиці за будинок. Під час нанесення ударів потерпіла кричала, відштовхувала від себе, впиралася руками. Ударів наніс декілька, в різні частини тіла (обличчя, шию, верхню частину тулуба), наносив їх хаотично. Чому не перестав бити потерпілу, та щодо наслідків, які могли настати в результаті нанесення ударів ножем, пояснити не зміг. Вбивати потерпілу не хотів та наміру такого не мав. З будинку втік, бо злякався, але пересвідчився, що потерпіла жива. Прийшовши додому, одежу на якій була кров, поклав у пральну машину, а сам ліг спати.

Водночас, ОСОБА_7 , як під час досудового слідства так і під час судового розгляду не заперечував, що наносив удари ножем потерпілій, проте свою винуватість у вчиненні замаху на навмисне вбивство останньої на всіх стадіях процесу категорично і послідовно заперечував, постійно стверджував, що не бажав настання смерті потерпілої. Про відсутність такого умислу він стверджував під час затримання, допиту та проведення слідчого експерименту.

З висновку судово-психіатричного експерта №12-2019 від 15.01.2019 року слідує, що ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованих дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, по своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру. Давав послідовні свідчення, суть звинувачення розуміє, логічно будує свій захист, не заперечував причетність до скоєного, розуміє можливість покарання за інкриміновані йому вчинки, чітко дотримується власної версії подій. Жалкує про скоєне. Звертав увагу комісії на те, що причини сварки не пам`ятає, як бив потерпілу також не пам`ятає, так як був «дуже п`яний». Під час скоєння злочину знаходився в стані алкогольного сп`яніння, його дії носили характер п`яної розгальмованості.
Суд вважає, що експерти не мають заінтересованості у розгляді кримінального провадження, тому піддавати сумніву викладені у висновку обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, які останній особисто наводив, підстав не має.
При поданні зазначених доказів та при їх дослідженні судом сторони кримінального провадження не подали зауважень з приводу їх належності або допустимості.
Наведені докази є належними та допустимими та в своїй сукупності достатніми та взаємопов`язаними, поза розумним сумнівом доводять причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

Пред`явлене ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України в наданих суду доказах підтвердження не знайшло, оскільки ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового слідства не встановлено, що наносячи удари та спричиняючи тілесне ушкодження ОСОБА_6 він мав прямий умисел на її вбивство.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.
Відповідно до положень пунктів 4,22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, - умисел є прямим, а якщо не бажає, але свідомо припускає їх настання, - умисел є непрямим. Вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причини припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.
Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні дії винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
ОСОБА_7 фактично визнав себе причетним до заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, однак заперечив, що він мав намір позбавляти її життя.

Всі представлені стороною обвинувачення суду докази не дають можливості зробити абсолютний та беззаперечний висновок про те, що наносячи ОСОБА_6 удари в місце розташування життєво-важливих органів потерпілої, обвинувачений мав прямий умисел саме на позбавлення її життя та бажав настання такого наслідку.

Вирішуючи питання про наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство, суд виходить із сукупності всіх встановлених судом обставин вчиненого діяння, зокрема, враховує спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень і інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки.
Так, за встановлених у судовому засіданні обставин, а саме хаотичне, нецілеспрямоване нанесення ОСОБА_7 ударів потерпілій ножем, їх характер і локалізацію, те, що обвинувачений в разі наявності у нього умислу на вбивство мав реальну можливість довести свої злочинні дії до кінця, але після нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що наслідки нанесених тілесних ушкоджень потерпілій не можуть бути загрозою для її життя, залишив місце вчинення злочину (пересвідчився, що вона жива). Також, мотивуючи своє рішення про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на протиправне заподіяння смерті, суд бере до уваги його поведінку, яка передувала злочину, а саме, що він не був ініціатором конфлікту, який виник між ним та потерпілою, а також очевидно віктимну поведінку потерпілої ОСОБА_6 , яка поводила себе агресивно, насварила та обізвала обвинуваченого нецензурними словами, фактично спровокувала конфлікт, наслідком якого стало заподіяння останній тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство і кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Відповідно до положень ст.62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Як особа ОСОБА_7 молодого, працездатного віку, зі слів працює не офіційно, на спеціалізованих обліках не перебуває, має утриманців, за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Згідно положень ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, обставини справи, особу винного, його вік, першу судимість, відношення до вчиненого, добровільне відшкодування завданої потерпілій шкоди, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілої щодо покарання, яка просила суворо не карати обвинуваченого і не позбавляти його волі, суд вважає за можливе обрати ОСОБА_7 покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин у виді позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільнити від його відбування з випробуванням, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту припинив свою дію 12.02.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,373,374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази: гумові чоботи, штани, куртку, шапку та кофту (одяг ОСОБА_7 ), які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області повернути за належністю ОСОБА_7 ; кофту, штани, майку, кофтину, дві шкарпетки та шарф (одяг ОСОБА_6 ), які здані до камери зберігання речових доказів Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області повернути за належністю ОСОБА_6 ; зрізи нігтьових пластин та змиви з рук зроблені у ОСОБА_7 знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2