Провадження № 1-кп/947/524/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 80001771 від 16.05.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцця с.Тарасівки Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, із неповною вищою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 13.05.2019 року близько 08:00 годині обвинувачений ОСОБА_6 знаходячись на парковці ТЦ «Вузівський», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1, побачив на тротуарі ключ від автомобілю «ЗАЗ Lanos» та підняв його, після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , підійшов до автомобілю «ЗАЗ Lanos», червоного кольору, 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який знаходився на вищевказаній парковці ТЦ «Вузівський», відкрив двері за допомогою наявного у нього ключа, проник в салон автомобілю, після чого за допомогою вказаного ключа привів двигун в робочий стан, отримав можливість керувати зазначеним автомобілем і здійснювати на ньому рух. Після чого на вказаному автомобілі, який належить гр. ОСОБА_4 , вартістю з урахуванням зносу 80000 гривень, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, незаконно ним заволодівши.
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та пояснив, що дійсно він, 13.05.2019 року приблизно о 08:00 годині знаходячись на парковці ТЦ «Вузівський», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1, побачив на тротуарі ключ, який належав потерпілому, від автомобілю «ЗАЗ Lanos», підняв його та вирішив покататись на автомобілі перед тим, як повернути ключ потерпілому. Після чого він відчинив двері автомобілю, проник до нього, завів двигун, та з місця скоєння злочину зник, заволодівши автомобілем. У скоєному щиро кається, та просив його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він не бачив як саме обвинувачений проникав у його автомобіль 13.05.2019 року. Дану автівку потерпілий здавав в аренду, у зв`язку з чим, це було його джерело доходу. Транспортний засіб йому повернули через декілька днів. Також, потерпілий зазначив, що у зв`язку з подіями, а саме виекраденням автомобіля, він пережив душевні хвилювання та у нього виникли не зручності, оскільки в той час, йому було необхідно отримувати робочу візу у посольстві США. Після співбесіди у посольстві США, він отримав візу, уклав контракт та працював в Америці.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів характеризуючи особу обвинуваченого.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст.289 КК України за кваліфікуючими ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, покарання не відбув, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, та відсутність обставин які обтяжують покарання, враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
У відповідності до вимог ст. 374 КПК України, при ухваленні вироку суд приймає рішення по цивільному позову, який згідно зі ст.ст. 128, 129 КПК України, розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо правовідносини, пов`язані з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України та ЦК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 56 700 грн., посилаючись на те, що в результаті вчиненого ОСОБА_6 злочину, йому як власнику транспортного засобу «Заз Lanos», червоного кольору, р/н НОМЕР_1 була завдана матеріальна шкода, а саме: він довгий час не міг користуватись транспортним засобом, та здавати його у тимчасове користування ОСОБА_7 , відповідно до договору оренди транспортного засобу.
Суд погоджується із зазначеними доводами потерпілого ОСОБА_4 стосовно відшкодування йому матеріальної шкоди і вважає, що його вимоги законні та обґрунтовані, підтвердженні наявними документами, враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав даний позов, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 56 700 гривень.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 121 400 гривень на користь потерпілого ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.
Необхідно зауважити, що відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України експертиза призначається для визначення розміру шкоди немайнового характеру.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, що зазначено в ст. 263 ЦПК України.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлена потерпілим ОСОБА_4 моральна шкода у розмірі 121 400 гривень, в судовому засіданні не доведена, а тому задоволенню не підлягає.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_6 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 в розмірі 56 700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 121 400 гривень залишити без задоволення, на підставах викладених в мотивувальній частини вироку.
Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2019 року з транспортного засобу «Заз Lanos», червоного кольору, р/н НОМЕР_1 .
Речовий доказ автомобіль «Заз Lanos», червоного кольору, р/н НОМЕР_1 вважати повернутим ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1