Номер провадження: 11-кп/813/2306/20
Номер справи місцевого суду: 496/3558/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 15.10.2020 року у кримінальному провадженні №0000299 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка, Джанкойського району, АР Крим, Україна, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утримані малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.10.2020 року постановленою під час судового розгляду, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на строк 60 днів, тобто до 13.12.2020 року в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на обґрунтовану підозру, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності, вчиненого злочину та той факт, що ОСОБА_7 не був допитаний у судовому засіданні, наявні ризики можливого переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Судом враховано також дані про особу обвинуваченого, а саме вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, раніше не судимий, не одружений та офіційно не працевлаштований.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції надана неправильна юридична оцінка фактам.

В обґрунтування своїх доводів обвинувачений вказує, що не визнає своєї вини, оскільки умисел на вчинення дій, за яким йому висунуто обвинувачення був відсутній, а мав місце звичайний побутовий конфлікт. Звертає увагу, що він з потерпілою ОСОБА_10 перебуває в фактичному шлюбі вже 4 (чотири) роки, мають малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, хворий на тяжку хворобу та потребує постійного лікування, яке в умовах слідчого ізолятора є неможливим. Зазначає також, що перебуває під вартою 1 рік та 6 місяців.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в тому, що 18.05.2019 року приблизно о 21:00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 перебуваючи за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_10 , виниклою на ґрунті ревнощів, погрожував останній вбивством, демонструючи в руках сокиру та молоток, якими замахувався на потерпілу.

В подальшому навпроти будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , діючи навмисно, маючи намір на вчинення вбивства, ОСОБА_10 , наніс останній наявним у нього шилом приблизно 15 ударів в різні частини голови, шиї та тулубу, в результаті чого остання отримала легкі тілесні ушкодження у виді множинних колотих поранень.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості обвинувачення на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд зважає на наступне.
З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання, не одружений, обвинувачується в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, що має суспільно небезпечний характер, за яке законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.При цьому інших даних, які б характеризували обвинуваченого матеріали провадження не містять і такі дані не надані апеляційному суду.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочини.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_12 оскільки як свідчать матеріали провадження потерпіла є його співмешканкою, проживають за однією адресою, злочин здійснено саме через ревнощі до останньої, та як зазначив прокурор в судовому засіданні, у даному кримінальному провадженні до теперішнього часу судом не допитано вказаних осіб, у зв`язку з чим обвинувачений може здійснити вплив на потерпілу для надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, його поведінки на час інкримінованих йому дій, які могли бути наслідком спричинення потерпілій смерті, апеляційний суд вважає доводи обвинуваченого в частині відсутності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованими, оскільки у даному випадку та на даній стадії судового розгляду тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Разом з тим, враховуючи наведені вище обставини та поведінку обвинуваченого на час скоєння інкримінованого йому злочину з застосуванням насильства, ці обставини свідчать про схильність обвинуваченого до скоєння умисних злочинів, пов`язаних з застосуванням насильства та вказують на існування ризику можливого скоєння ним нового злочину.
Водночас, апеляційний суд не в змозі прийняти до уваги викладені обвинуваченим ОСОБА_7 дані щодо доводів про тяжкий стан здоров`я та необхідності надання кваліфікованої медичною допомоги, оскільки будь яких підтверджуючих зазначену обставину доказів, стороною захисту апеляційному суду не надано.
Апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченого щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених раніше у клопотанні ризиків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 пояснень сторони захисту та прокурора, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою більш ніж понад півтора роки, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 15.10.2020 року у кримінальному провадженні №0000299 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,- залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4