Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6899/20
1 - кс/490/3884/2020
У Х В А Л А
17 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської обласної ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з повною середньою освітою, не працює, неодружений, раніше не судимий, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2020р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської обласної ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що приблизно в кінці вересня 2020 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, під вигаданими обставинами щодо нібито збуту потерпілим ОСОБА_9 наркотичних засобів, вирішили здійснити дії відносно останнього, направлені на отримання грошових коштів. На цій підставі, у ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб виник злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , у сумі 20 000 грн., під приводом того, що ОСОБА_9 нібито здійснює збут наркотичних засобів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , прочинаючи з 26.09.2020р. (більш точну дату під час досудового розслідування встановити не представилося можливим), ОСОБА_8 , діючи за попередньою злочинною змовою з ОСОБА_6 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, згідно злочинного плану, приїхали до потерпілого ОСОБА_9 та, шляхом погроз і нанесення ударів, здійснювали тиск на останнього, з метою отримання грошових коштів у сумі 20 000 грн.
У подальшому у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці та часі, але не пізніше 15.10.2020р., ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вступили у злочину змову з ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_11 , вирішивши продовжити тиск на потерпілого ОСОБА_9 , шляхом особистих зустрічей, з метою отримання грошових коштів у сумі 20 000 грн.
Так, 15.10.2020р. о 12 год. 00 хв., ОСОБА_8 за допомогою мобільного терміналу зателефонував потерпілому ОСОБА_9 , викликавши останнього на зустріч для обговорення отримання грошових коштів. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_9 на запропоновану зустріч погодився.
У подальшому о 14 год. 30 хв., ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 , перебуваючи біля центрального стадіону по пр. Центральному у м. Миколаєві, зустріли ОСОБА_9 та почали спілкування, під час якого дізналися про наявність у потерпілого грошових коштів у сумі 1000 доларів США, які він отримав від свого знайомого. На цій підставі, у ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на вимагання у ОСОБА_9 усієї зазначеної суми грошових коштів.
ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 , достовірно знаючи про відсутність у потерпілого ОСОБА_9 вказаних грошових коштів, які, однак, є у його батька ОСОБА_12 , вступили у злочинну змову, з метою реалізації умислу на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 . З метою спонукання потерпілого до передачі грошових коштів, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, почали наносити ОСОБА_9 удари руками та ногами в область голови, тулуба та нижніх кінцівок, чим спричинили потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою злочинною змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_11 , здійснюючи тиск, шляхом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, що супроводжувались погрозами застосування насильства та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, посадили потерпілого ОСОБА_9 до автомобіля марки «Мазда 3», д/в НОМЕР_1 , з метою поїздки до батька та отримання грошових коштів. Під час пересування вказаним транспортним засобом, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 здійснювали психологічний та фізичний тиск на ОСОБА_9 з метою отримання грошових коштів.
Цього ж дня о 17 год. 30 хв., ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_11 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , прибули за адресою: АДРЕСА_2 , для зустрічі із батьком потерпілого ОСОБА_9 .
У подальшому потерпілий ОСОБА_9 , перебуваючи під контролем ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 , здійснив телефонний дзвінок своєму батькові ОСОБА_12 , з метою отримання від останнього грошових коштів. Під час телефонної розмови ОСОБА_12 повідомив сину, що грошові кошти у нього відсутні.
Дізнавшись про неможливість отримання грошових коштів, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повідомили потерпілому ОСОБА_9 про необхідність передачу їм грошових коштів не пізніше 16.10.2020р.
Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано ч. 2 ст. 189 КК України, як вимога передачі чужого майна (вимагання), із застосуванням насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, обґрунтовуючи свої доводи тим, що підозра є необґрунтованою та відсутні ризики, на які посилається прокурор.
Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: витягом з ЄРДР № 0000288 від 02.10.2020р; заявою потерпілого ОСОБА_9 про вимагання в нього грошових коштів; протоколом допиту у якості потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом додаткового допиту у якості потерпілого ОСОБА_9 ; висновком експерта № 1278 за результатами проведення судово -медичної експертизи ОСОБА_9 ; протоколом огляду за адресою: АДРЕСА_2 ;

протоколом аудіо, - відео контролю ОСОБА_9 ; протоколами затримання підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0000288 відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого, ін. учасників кримінального провадження; вчиняти інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню ін. чином.
На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років.
Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого, ін. учасників кримінального провадження; вчиняти інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню ін. чином, його вік та стан здоров`я не перешкоджає триманню під вартою.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років, на праві власності житла не має,не має міцних соціальних зв`язків.
Слідчий суддя приходить до висновку, що зазначеним ризикам не можуть запобігти інші більш м`які запобіжні заходи, а саме: - особисте зобов`язання, оскільки, ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має офіційного джерела доходу; - особиста порука, оскільки, у слідчого судді відсутні дані щодо осіб, які заслуговують на довіру та які можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; - застава, оскільки, під час розгляду клопотання сторонами по справі не вказано даних про можливість внесення застави підозрюваним у розмірах, передбачених ст. 182 КПК України, та не надано доказів про реальну можливість внесення застави; - домашній арешт, оскільки, ОСОБА_6 не має власного житла, а проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак вказане домоволодіння не належить йому, також домашній арешт по своїй суті не зможе забезпечити дотримання ним вимог та обов`язків, безперешкодно за допомогою засобів мобільного «інтренет» зв`язку здійснювати вплив на потерпілого та свідків по справі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської обласної ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати на строк до 14.12.2020р. включно до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1