Справа № 308/238/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника особи, яка подала апеляційну скаргу - адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТоВ «Р.І.Ф.Паркет ЛТД», розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/85/20 за апеляційною скаргою в. о. голови правління Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13. 01. 2020.
Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000009 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09. 01. 2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та використання на об`єкти нерухомого майна, які згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебувають у власності АТ «Комерційний інвестиційний банк», а саме на: деревообробний комплекс, РНОНМ 48 який розташований за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району; земельну ділянку під кадастровим номером :01:007:0005, площею 3,2825 га, РНОНМ 48, яка розташована за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району.
Цією ж ухвалою роз`яснено, що у відповідності до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Із клопотання слідчого про накладення арешту вбачається, що СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000009 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09. 01. 2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.
В ході досудового розслідування даного кримінального правопорушення встановлено факт протиправної перереєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: деревообробного комплексу, РНОНМ 48 та земельної ділянки під кадастровим номером :01:007:0005, площею 3,2825 га, РНОНМ 48, які розташовані за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району, на користь АТ «Комерційний інвестиційний банк» та які на праві приватної власності належали ТзОВ «Р.І.Ф. Паркет ЛТД».

-2-

Так, державний реєстратор Баранинської сільської ради Ужгородського району ОСОБА_10 , 03. 01. 2020 зловживаючи своїм службовим становищем та з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вніс до ДРРПнНМ, записи про право власності №50575121 та №50575958 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно яке розташоване за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району, за ПАТ «Комерційний інвестиційний банк».
Таким чином, державний реєстратор ОСОБА_10 , діючи в інтересах АТ «Комерційний інвестиційний банк», всупереч вимогам ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», незаконно здійснив реалізацію прав власності на нерухоме майно, чим самим спричинив тяжкі наслідки, у вигляді вибуття з власності ТзОВ «Р.І.Ф. ПАРКЕТ ЛТД» нерухомого майна вартістю біля 75 000 000 грн.
Відповідно до рішення Господарського суду Закарпатської області від 29. 10. 2019 в справі №907/664/17 позивачу - АТ «Комерційний інвестиційний банк» було відмовлено у вимогах звернути стягнення на предмет застави та іпотеки шляхом визнання за банком права власності на майно ТзОВ «Р.І.Ф. ПАРКЕТ ЛТД», а саме на основні засоби та нерухоме майно в складі деревообробного комплексу та земельної ділянки які розташовані за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району.
Крім того, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_11 повідомив, що додаткові угоди, а саме №2 від 13. 05. 2014 та №3 від 28. 08. 2014 до договору кредитної лінії не підписувалися директором ТзОВ «Р.І.Ф. ПАРКЕТ ЛТД» ОСОБА_12 , оскільки такі містять лише факсимільний відтиск підпису директора. Даний факт також дає підстави вважати про наявність у даному випадку ознак кримінального правопорушення, відомості про даний факт внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань під №0000434 від 11. 12. 2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
10. 01. 2020 деревообробний комплекс, РНОНМ 48 та земельну ділянку під кадастровим номером :01:007:0005, площею 3,2825 га, РНОНМ 48, які розташовані за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району, було визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000009 від 09. 01. 2020. Вище зазначене нерухоме майно - є речовим доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, оскільки являються об`єктом вчиненого злочину та набуті кримінально протиправним шляхом. У зв`язку з чим до них може застосовуватись дія частини 2 статті 170 КПК України, тобто накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів.
Необхідність накладення арешту на вище зазначені будівлі та земельну ділянку, слідчий обґрунтував тим, що відсутність такого арешту, надає можливість подальшого розпорядження ними, шляхом укладення відповідних нотаріально-посвідчених правочинів, спрямованих як на зміну власника так і на незаконне отримання прибутку за рахунок його реалізації, що ускладнить або взагалі унеможливить повернення зазначеної будівлі у користування законного власника.
Ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна мотивована тим, що деревообробний комплекс РНОНМ 48 та земельна ділянка під кадастровим номером :01:007:0005, площею 3,2825 га., РНОНМ 48, які розташовані за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського район, мають значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000009 та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою їх збереження та виключення можливості подальшого розпорядження ними,

-3-

шляхом укладення відповідних нотаріально-посвідчених правочинів, спрямованих на зміну власника та незаконне отримання прибутку за рахунок їх реалізації, що ускладнить або унеможливить повернення майна законному власнику, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав накладення арешту на майно, які відповідають критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі, в. о. голови правління АТ «Комерційний інвестиційний банк» ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді від 13. 01. 2020 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000009 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09. 01. 2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про незаконність ухвали слідчого судді, допущені при розгляді клопотання неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна не дотримано вимоги ст. ст. 170-173 КПК України, оскільки залишено поза увагою правомірну реєстрацію за АТ «Комерційний інвестиційний банк» зазначеного у клопотанні нерухомого майна та не враховано, що рішення державного реєстратора ОСОБА_10 на підставі якого зареєстровано право власності на арештоване майно не визнано в установленому законом порядку незаконним, право власності на нього ніким не оспорюється, у зв`язку з чим АТ «Комерційний інвестиційний банк» є добросовісним власником (набувачем) цього нерухомого майна, яке перейшло до нього за ринковою ціною на законних підставах, в тому числі з дотриманням вимог ст. 631 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 5, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Про безпідставність накладення арешту на майно, на її думку свідчить і те, що власник чи посадові особи АТ «Комінвестбанк» не є підозрюваними чи обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, державному реєстратору ОСОБА_10 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, що розслідується, не оголошувалась. Також вказує на відсутність об`єктивних даних, які вказували б на відповідність вказаного у клопотанні слідчого майна, критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а також необхідності заборони законному власнику майна використовувати та розпоряджатися майном, а тому прийняте рішення слідчим суддею є незаконним та необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у справах справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції».
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника особи, яка подала апеляційну адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в. о. голови правління Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 18. 11. 2019 відповідає у повній мірі.

-4-

Як вбачається з клопотання у провадженні СУ ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 09. 01. 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

10. 01. 2020 старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_13 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000009 від 09. 01. 2020, а саме: деревообробного комплексу, РНОНМ 48 та земельної ділянки під кадастровим номером :01:007:0005, площею 3,2825 га., РНОНМ 48, які розташовані за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району.

Відповідно, до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. ст. 170 - 173 КПК України.

Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою

-5-

його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07. 06. 2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

Із матеріалів клопотання вбачається, що постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ НП в Закарпатській області від 10. 01. 2020 - деревообробний комплекс, РНОНМ 48 та земельна ділянка, під кадастровим номером :01:007:0005, площею 3,2825 га, РНОНМ 48, які розташовані за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району - визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000009 від 09. 01. 2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись із клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи апеляційної скарги з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими, позаяк відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України підтверджується постановою про визнання речовими доказами.
Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням вище наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень адвоката ОСОБА_6 , встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має

-6-

обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Всі інші підстави наведені в апеляційній скарзі, з яких в. о. голови правління АТ «КомінвестБанк» просить скасувати ухвалу слідчого судді, в тому числі і щодо правомірної реєстрації за АТ «Комерційний інвестиційний банк» зазначеного у клопотанні нерухомого майна, законність рішення державного реєстратора ОСОБА_10 та добросовісність набуття АТ «Комерційний інвестиційний банк» нерухомого майна згідно ст. 631 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 5, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті. На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, в тому числі і вдаватися до оцінки доказів щодо їх належності та допустимості, а також доведеності чи недоведеності вини, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Тому, посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, з огляду на те, що у даному кримінальному проваджені жодній особі не повідомлено про підозру, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 КПК України, та не є правовою підставою для скасування ухвали слідчого судді.
-7-
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, в апеляційній скарзі не зазначено та колегією суддів не встановлено.
Наведені в апеляційній скарзі в. о. голови правління АТ «Комерційний інвестиційний банк» ОСОБА_8 доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції», заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначених рішеннях, якими констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що апелянт не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

-8-

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу в. о. голови правління Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13. 01. 2020 про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та використання на об`єкти нерухомого майна: деревообробний комплекс, РНОНМ 48, який розташований за адресою: с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району та земельну ділянку під кадастровим номером :01:007:0005, площею 3,2825 га., РНОНМ 48, яка розташована за адресою с. Розівка, вул. Трудова, 2 А, Ужгородського району, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебувають у власності АТ «Комерційний інвестиційний банк» - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: