Ухвала
іменем України

30 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 337/900/20
провадження № 51-5741ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 9 липня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 9 липня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 29 вересня 2020 року залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а зазначений вирок районного суду від 9 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить переглянути рішення місцевого й апеляційного судів у касаційному порядку.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність

чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону у своїй касаційній скарзі засуджений не посилається на жодну з підстав, передбачених ч. 1

ст. 438 КПК, для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.
Касаційна скарга не містить посилань на конкретні норми матеріального і процесуального права, порушені, на думку засудженого, місцевим та апеляційним судами, а також обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність й обгрунтованість оскаржуваних рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку й ухвали відповідно до статей 370, 404, 412414 і 419 КПК, а також ч. 1 ст. 125 КК

у їх взаємозв`язку.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду.
Засуджений не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно

не задовольнив та яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив

та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також засуджений у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів скаржника в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права. Натомість він наголошує на однобічності

й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та вказує на необхідність дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний і апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є підставою для перевірки судових рішень касаційним судом.

Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга не містить вимог до суду касаційної інстанції, який відповідно до ст. 436 КПК за наслідками розгляду касаційної скарги може: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
У новій касаційній скарзі засуджений відповідно до пунктів 4 і 5 ч. 2 ст. 427 КПК

повинен зазначити вимоги до суду касаційної інстанції (ст. 436 цього Кодексу),

а також навести обґрунтування цих вимог з посиланнями на конкретні положення матеріального і процесуального права (ст. 438 КПК).
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 9 липня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 29 вересня 2020 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3