КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3900/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 23.06.2020 року під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IРhone 5S» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-№900», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із сім-картками №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 1095 Євро; грошові кошти в сумі 2100 доларів США; грошові кошти в сумі 217 923 грн.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити та зобов`язати слідчого повернути тимчасово вилучене майно власнику ОСОБА_6 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України, оскільки вилучене майно не містить слідів чи будь-яких інших відомостей, які могли б бути використані як доказ тих обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, майно не є об`єктом кримінально протиправних дій. Вказує, що власник майна з 09.07.2010 зареєстрований як фізична особа підприємець, обсяг доходу якого за звітний податковий період 2019 року становить 974 600 гривень, а за 2020 497 750 гривень, а вилучені грошові кошти є коштами, які він отримав від зайняття підприємницькою діяльністю.

Далі в апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що підозра у даному кримінальному провадженні не пред`явлена, будь-які слідчі дії не проводяться. Адвокат стверджує, що вилучені мобільні телефони є спільною власністю родини власника майна.

У підсумку представник власника майна вказує на те, що долучені до клопотання матеріали слідчим суддею в судовому засіданні не досліджувалися. Додає, що арешт майна призвів до зупинення правомірної підприємницької діяльності.

Особа, яка подала апеляційну скаргу та прокурор в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату та місце розгляду апеляційної скарги, від адвоката надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність зазначених осіб, явка яких не є обов`язковою, згідно КПК України.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження №0000031, відомості про яке 16.01.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України.

25.06.2020 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 23.06.2020 року під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IРhone 5S» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-№900», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із сім-картками №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 1095 Євро; грошові кошти в сумі 2100 доларів США; грошові кошти в сумі 217 923 грн., яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року, задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до правильного висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Твердження апелянта про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речей і документів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 23.06.2020 (а.с. 89-91).

Посилання адвоката на те, що у даному кримінальному провадженні про підозру жодній особі не повідомлено, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагають наявності обгрунтованої підозри щодо особи на відміну від пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, проте такої мети, яка передбачена пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, у клопотанні не зазначено.

Твердження апелянта про те, що стороною обвинувачення не проводиться будь-які слідчі дії, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що накладення арешту на майно призвело до зупинення підприємницької діяльності, не може бути підставою для скасування арешту, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Крім того, представник власника майна не послався на докази на підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів, зокрема щодо зупинки діяльності.

Твердження адвоката про те, що арештовані грошові кошти є коштами, отриманими власником майна від здійснення підприємницької діяльності, підлягають перевірці на досудовому розслідуванні та в судовому засіданні під час вирішення питання про долю речових доказів.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею в судовому засіданні не досліджувались долучені до клопотання матеріали, не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням відсутності заявлених учасниками провадження клопотань з даного приводу, як це передбачено положеннями ч. 4 ст. 172 КПК України.

Твердження автора апеляційної скарги про те, що вилучені мобільні телефони є спільною власністю родини власника майна, колегія суддів взяти до уваги не може, оскільки питання визначення частки майна у власності подружжя виходить за межі справи яка розглядається.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 23.06.2020 року під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IРhone 5S» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-№900», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із сім-картками №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 1095 Євро; грошові кошти в сумі 2100 доларів США; грошові кошти в сумі 217 923 грн., залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4