Справа № 728/354/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/628/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000850 від 01.11.2019 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Коропського району Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого у силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з 11.11.2019 року, зараховано в строк відбування покарання термін його затримання з 03.11.2019 року по 06.11.2019 року включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2019 року близько 20.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї господарства за АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс не менше 10 ударів руками та ногами в область голови та тулуба ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді внутрішньої черепно-мозкової травми у вигляді масивної субдуральної гаматоми зліва, що займає майже всю ліву півкулю мозку, об`ємом біля 100 мл та субарахноїдальної гематоми зліва об`ємом біля 40-50 мл, що займає всю ліву півкулю+мозочок (потиличну ділянку)+ та ділянку між півкулями, крововиливу в м`які тканини голови, що займає ліву лобну, скроневу та частково тім`яну ділянки, розміром приблизно біля 15х10 см, синця лівої скроні, лівої надочної ділянки, лівої вилиці, синця проекції лівої клубової кістки та саден передніх поверхонь обох колін, переломів 6,7,8 ребер справа по середньо-ключичній лінії, які в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, у тому числі у мить спричинення, після чого ОСОБА_11 23.10.2019 року був доставлений до Бахмацької центральної районної лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_3 помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просив скасувати вказаний вирок суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Зокрема, допитані судом свідки як сторони захисту, так і обвинувачення, не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 підтверджують алібі обвинуваченого, який в інкримінований йому період знаходився в іншому місці, яке значно відділено від місця події.

На думку апелянта, показання свідка ОСОБА_19 містять сумнівну основу у зв`язку з неможливістю сприйняття обставин з причин повної відсутності у нього освіти (невміння читати та писати), а також перебування свідка в стані алкогольного сп`яніння під час сприйняття ним відповідних від ОСОБА_7 обставин. Такі його показання не узгоджуються з показаннями самої особи, яка повідомляла свідку певні обставини.

Показання свідка ОСОБА_20 є також сумнівними, оскільки вони суперечливі з показаннями його брата ОСОБА_19 в частині часу та дати розмови, дій останнього щодо повідомлення ОСОБА_21 про почуті обставини. До того ж, такі показання не узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 , який заперечив факт вказаної розмови.

Всупереч вимогам ч. 6 ст. 97 КПК України, суд 1 інстанції не дослідив того, що показання вказаних свідків не підтверджені іншими належними доказами, тому вони є недопустимими доказами. Крім того, вказані свідки не були очевидцями події.

В порушення принципу безпосередності дослідження показань суд обґрунтував свої висновки показаннями, наданими слідчому під час проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Письмові докази, досліджені у справі, не є доказами винуватості ОСОБА_7 .

Письмова згода ОСОБА_24 щодо дозволу провести огляд господарства та слідчого експерименту не була добровільною, оскільки остання повідомила, що писала її під тиском працівників поліції, що є порушенням ч. 5 ст. 240 КПК України. З вказаних вище підстав є неналежними та недопустимими доказами протокол огляду місця події та протоколи проведення слідчих експериментів. Крім того, протокол огляд місця події, окрім іншого, не містить відомостей про участь власника житла та про ознайомлення із його змістом.

Протокол проведення НСРД від 10.02.2020 року є неналежним доказом, так як оперативний працівник СКП Бахмацького ВП ГУНП ОСОБА_25 не був уповноважений на їх проведення.

Протокол за результатами аудіо-відеоконтролю особи від 17.02.2020 року є недопустимим доказом, так як працівник поліції ОСОБА_26 обговорював зі свідком ОСОБА_27 їх поведінку під час проведення НСРД, що прямо суперечить ч. 2 ст. 246 КПК України. Надана до протоколу копія аудіо-запису вказує на порушення вимог ст. 99 КПК України. Крім того, проникнення з послідуючим складанням протоколу про обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи було зроблено 19.02.2020 року, тобто, поза межами, визначеними в ухвалі апеляційного суду, що є істотним порушенням прав та свобод людини. На порушення вимог ч.2, ч. 3 ст. 266, 104 КПК України, в протоколі не зазначено відомості про технічні засоби та їх характеристик. З даних підстав є недопустимим доказом протокол про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж відносно свідка ОСОБА_28 . Звертає увагу, що у вказаних вище протоколах відсутні відомості про хід та результати даних процесуальних дій, що передбачено вимогами ст. ст. 252, 104 КПК України.

Апелянт, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, вказані в постановах від 04.10.2018 року (справа №569/6530/15-к), 05.03.2020 р. (справа №666/5448/15-к) щодо тлумачення наявних розбіжностей між показаннями свідка ОСОБА_29 під час проведення слідчого експерименту 04.11.2019 року та його показаннями під час судового розгляду, вважає, що в даному випадку показання свідка ОСОБА_30 , надані суду, мають першочергове значення, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України. Крім того, слідчий експеримент за участю даного свідка є сумнівним, так як останній повідомив, що на нього був тиск з боку працівників поліції.

З вказаних вище підстав також є неналежним доказом протокол проведення слідчого експерименту за участі неповнолітньої ОСОБА_31 . Крім того, під час проведення вказаної слідчої дії свідку та понятим не роз`яснені права, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 223 КПК України. На порушення ч. 2 ст. 226 КПК України, слідчий незаконно попередив неповнолітнього свідка ОСОБА_32 про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та за дачу завідомо неправдивих показань.

Звертає увагу, що стороні захисту було відмовлено у задоволенні ряду заявлених клопотань, без будь-якого обґрунтування, у зв`язку з чим судом було порушено принцип змагальності, та залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор, потерпіла ОСОБА_9 та її адвокат у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого повністю доведена доказами які містяться в матеріалах провадження і яким місцевий суд дав належний аналіз та оцінку в сукупності з іншими доказами.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 23 КПК України в основу вироку, окрім інших доказів покладені показання свідків, які надані суду безпосередньо.

Щодо посилання сторони захисту на ненадання стороною обвинувачення документів, а саме 3-х рентгенівських знімків, які використовувалися при проведенні судово-медичних експертиз та відмову у задоволенні клопотання в суді стороною захисту в порядку ст. 333 КПК України щодо витребування вказаних документів, та визнання висновків судово-медичної та додаткової судово-медичних експертиз недопустимими доказами, вважав би, що вони не заслуговують на увагу.

Як встановлено, під час судового розгляду стороною обвинувачення в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України надано доступ до медичної документації, а саме медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_11 . Відсутність 3-х рентгенівських знімків пов`язана з відсутністю їх в медичному закладі Бахмацькій центральній районній лікарні.

Навіть посилання сторони захисту на рішення Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2020 (справа № 754/14281/17) щодо не відкриття медичної документації на її клопотання на стадії виконання ст. 290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт (медичної документації, в тому числі 3-х рентгенівських знімків), у даній ситуації не може призвести до визнання недопустимими доказами висновків судово-медичної та додаткової судово-медичної експертиз, з огляду на наступне.

Як встановлено під час проведення судово-медичної експертизи безпосереднім об`єктом дослідження було тіло ОСОБА_11 , і відображені у висновку наявні в нього тілесні ушкодження, у тому числі ті, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті, експерт з`ясував під час проведення розтину.

За таких обставин, судово-медична експертиза могла бути проведена експертом за відсутності медичної документації.

Надання її ж експерту визначено обов`язком закладу охорони здоров`я згідно п. 1.10 Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.1995 № 6, зареєстрованих в Мінюсті України 26.07.1995 за № 257/793.

Окрім цього, зафіксовані на рентгенівських знімках переломи ребер не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_11 .

Щодо посилання сторони захисту про незадоволення клопотання про виклик в судове засідання спеціаліста, який підготував доказ у якості довідки-аналізу з УОТЗ ГУНП в Чернігівській області з метою роз`яснення точного місцезнаходження абонента, який користується номером мобільного телефону НОМЕР_1 у період вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у задоволенні вказаного клопотання судом обґрунтовано відмолено.

Так, стороною захисту в обґрунтування вказаного клопотання заявлено, що згідно вищевказаної довідки-аналізу особа, яка користувалася мобільним телефоном НОМЕР_1 , (що під час судового розгляду підтверджено самим обвинуваченим, його дружиною ОСОБА_14 , свідком ОСОБА_28 , що вказаним номером телефону користується ОСОБА_7 ), у період час з 20:02 по 20:07 перебувала в зоні дії базових станцій за адресою: вул. Жовтнева (Соборності), 42, м. Бахмач, а в обвинувальному акті вказано, що кримінальне правопорушення вчинене о 20:00 годині.

Вказане, не узгоджується із дійсністю оскільки, в обвинувальному акті з посиланням на час вчинення кримінального правопорушення, як на обставину, що підлягає доказуванню, та сформульована у формі «близько 20 години 23.09.2019», що в будь-якому випадку узгоджується із часом заподіяння тілесних ушкоджень. Відсутність у обвинувальному акті чіткого посилання на годину та хвилину не призводить до порушення права на захист, оскільки навіть вказане посилання окреслює чіткі часові межі.

Окрім того, згідно вищевказаної довідки-аналізу особа, яка користувалася мобільним телефоном НОМЕР_1 на час вчинення кримінального правопорушення, а саме з 20:07 по 21:37 23.09.2019 перебувала в зоні дії базових станцій за адресою АДРЕСА_3 , тобто у зоні дії місця вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана інформація підтверджує перебування обвинуваченого на час вчинення кримінального правопорушення у місці вчинення кримінального правопорушення.

Щодо посилання сторони захисту на недопустимість доказу протоколу аудіо- відео контролю особи за ОСОБА_29 з посиланням на рішення Верховного Суду від 03.02.2020 (справа № 461/3138/17), щодо спілкування з працівником правоохоронного органу, на думку колегії це рішення не відноситься до вказаних правовідносин.

Так, Верховним Судом у вказаному рішення встановлено, що прокурор викликав до свого службового кабінету свідків, в тому числі із їх захисниками, і проводив з ними бесіди, під час яких неоднозначно давав їм зрозуміти, що треба підтримувати або давати узгоджені покази, які встановлюють факти злочинної діяльності. Разом з тим, з наданих до суду носіїв інформації, на яких зафіксовані наведені негласні слідчі дії видно, що прокурор обговорює зі свідками їхню поведінку під час дачі показань та слідчих дій, тобто фактично обговорює їх дії.

Із наданих в судове засідання протоколу аудіо-, відео контролю за свідком ОСОБА_29 вбачається, що отримання вказаної інформації здійснювалося за місцем фактичного проживання останнього, а не в службовому приміщенні правоохоронного органу. Як вбачається зі змісту розмови свідком добровільно повідомлено відомості про нанесення тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_7 , укладення договору про правову допомогу свідку у кримінальному провадженні за ініціативи та за рахунок дружини обвинуваченого ОСОБА_14 , пропозиція та надання свідку грошової винагороди за зміну показань у кримінальному провадженні в інтересах обвинуваченого, та вказуванням на іншу, ніж обвинувачений особу, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_11 , переховування свідка в іншому житлі на час досудового розслідування.

Під час відтворення вказаних аудіофайлів в судовому засіданні, будь-яких, активних дій, щодо провокації свідка ОСОБА_29 щодо надання саме такої за змістом інформації, шляхом залякування, вмовляння чи переконання не встановлено.

За таких обставин, судом обґрунтовано не взято до уваги посилання сторони захисту на недопустимість протоколу аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_29 та додатків до нього.

Щодо посилання сторони захисту на недопустимість доказів у виді слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_31 .

Так, стороною захисту в основу недопустимості вказаних рішень зазначено постанову Верховного суду від 04.10.2018 (справа № 569/6530/15-к), а саме порушення судом першої інстанції положень ст. 23, 94 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів (вказаним рішення скасовано ухвалу апеляційного суду, водночас після перегляду рішень з урахуванням позицій Верховного суду викладеної у постанові від 04.10.2018, ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.11.2019, обвинувальний вирок суду першої інстанції, в основу якого серед іншого покладений слідчий експеримент залишено без змін).

Також, в обґрунтування недопустимості вказаних доказів, сторона обвинувачення зокрема, посилається на рішення Верховного Суду від 05.03.2020 (справа № 666/5448/15-к).

Згідно вказаного рішення судом констатовано, що у відповідності до ч. 1 ст. 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Положеннями ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Окрім того, стороною захисту у апеляційній скарзі мається посилання на сумнівність отриманих результатів під час проведення слідчого експерименту, оскільки на свідків, як вбачається з апеляційної скарги працівниками поліції під час їх допиту та проведення з ними слідчого експерименту чинився психологічний та фізичний тиск.

Також, як відображено в апеляційній скарзі, перед початком проведення слідчого експерименту працівники поліції повідомили йому обставини, які повинні відобразити свідки щодо начебто причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано взято до уваги та покладено в основу вироку протоколи слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_32 , з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На відміну показань (протоколу допиту свідка, потерпілого, підозрюваного), які отримуються судом безпосередньо, протокол слідчого експерименту є документом, а відеозапис додатком до нього, що повністю узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 84 КПК України, та обґрунтовано судом у вироку.

Так, під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_29 від 02.11.2019 останній показав, що 23.10.2019 він зранку перебував за адресою: АДРЕСА_2 . Він, ОСОБА_24 , та ОСОБА_11 вживали спиртні напої. Після чого ОСОБА_11 кудись пішов та невдовзі повернувся та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_24 .. Остання попросила, що її донька ОСОБА_32 зателефонувала брату її двоюрідної сестри ОСОБА_7 , щоб той заспокоїв ОСОБА_11 . ОСОБА_32 близько 20 години зателефонувала ОСОБА_7 , який десь через хвилин 15-20 приїхав. Після чого ОСОБА_7 витягнув ОСОБА_11 на вулицю почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_11 та наказав ОСОБА_29 та ОСОБА_32 зайти до будинку. З будинку останній чув звуки ударів та стогін ОСОБА_11 , його крики про те, щоб його припинили бити. Коли вони вийшли з будинку ОСОБА_11 перебував біля крильця в положенні лежачи обличчям до землі. Вони впізнали ОСОБА_7 оскільки біля до будинку малося штучне освітлення. ОСОБА_7 стопою ноги наніс один удар в область потилиці та один удар в область ребер. Після чого тримаючи останнього під руки положенням обличчям до землі відволік останнього до калитки, яка виходить до вулиці, при цьому останній волочився колінами по землі. Потім пригрозив, що якщо останні повідомлять до поліції «то з ними буде те саме, що з ОСОБА_11 »

Аналогічні свідчення під час проведення слідчого експерименту повідомила неповнолітній свідок ОСОБА_31 .

Щодо посилання сторони захисту про тиск на свідків, та повідомлення ними обставин, які вони мають повідомляти про проведенні слідчого експерименту.

Так, відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2019 за повідомленням Бахмацької центральної районної лікарні за фактом смерті ОСОБА_11 за підозрою наявності в останнього тілесних ушкоджень. Відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацію за ч. 1 ст. 115 КК України.

У кримінальному провадженні 02.11.2019 призначено судово-медичну експертизу з метою визначення наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації та причини смерті ОСОБА_11 .

Слідчим 02.11.2019 отримано лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_11 , з якого неможливо встановити кримінальний чи не кримінальний характер тілесних ушкоджень, оскільки в ньому зазначено, що причиною смерті ОСОБА_11 є набряк головного мозку. Також у останнього малися тілесні ушкодження в області кінцівок, однак не вказано які саме і де.

До отримання висновку судово-медичної експертизи встановлено, що останнього госпіталізовано 23.10.2019 близько 22 години до Бахмацької центральної районної лікарні з господарства за адресою: вул. Шолохова, буд. 17, м. Бахмач Чернігівської області.

Цього ж дня слідчими у кримінальному провадженні допитано свідків, які проживали за вищевказаною адресою, а саме: ОСОБА_29 , ОСОБА_32 та ОСОБА_24 , які повідомили, що ОСОБА_11 23.10.2019 близько 20:00 нанесли тілесні ушкодження, та до їх нанесення причетний ОСОБА_7

03.11.2019 та 04.11.2019 зі свідками ОСОБА_29 та ОСОБА_32 проведено слідчі експерименти.

Так, судом було перевірено питання можливого застосування щодо свідків недозволених методів досудового розслідування, внаслідок чого, за версією сторони захисту, вони під психологічним та фізичним тиском вказали на ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту, як на особу нанесла 23.10.2019 тілесні ушкодження ОСОБА_11 .

Перевіряючи вказану версію судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що правоохоронними органами лише 26.12.2019, після проведення судово-медичної експертизи встановлено, що потерпілому ОСОБА_11 були нанесені тілесні ушкодження, зокрема серед іншого в область потиличної ділянки, що супроводжувалося субарахноїдальним крововиливом та тілесні ушкодження в області нижній кінцівок в області обох колін. При цьому вказані обставини не могли бути відомі працівникам правоохоронних органів на час проведення зі свідками слідчих експериментів. Однак, саме свідок ОСОБА_29 та ОСОБА_32 вказали саме на такий механізм (удар ногою в потилицю) та волочіння ОСОБА_11 обличчям до низу, що згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді саден на колінах могли утворитися внаслідок волочіння.

Окрім того, на час проведення зі вказаними свідками слідчого експерименту слідчому та іншим працівникам поліції не могли бути відомі обставини, щодо номеру мобільного телефону, яким користувався обвинувачений та перебування його в час вчинення кримінального правопорушення в зоні дії базових станцій, які співпадають з місцем вчинення кримінального правопорушення.

Так, під час проведення слідчого експерименту свідками ОСОБА_29 та ОСОБА_32 повідомлено, в який час телефонували обвинуваченому ОСОБА_7 , на який номер телефону та з якого номеру, на якому транспортному засобі останній приїхав на місце вчинення кримінального правопорушення та о котрій годині.

Лише під час обрання запобіжного заходу 05.11.2019 обвинувачений повідомив, що 23.10.2019 перебував в кафе «Гостинний двір», водночас, вказаний заклад знаходиться в зоні дії іншої базової станції, ніж місце вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, слідчим лише 20.02.2020 отримано довідку-аналіз УТОЗ ГУНП в Чернігівській області, згідно якої телефоном з мобільним номером НОМЕР_1 (номер телефону обвинуваченого ОСОБА_7 ), який на час вчинення кримінального правопорушення в період часу з 20:07 по 21:37 23.10.2019 перебував в зоні дії базової станції, якою охоплюється місце вчинення кримінального правопорушення та не охоплюється місце розташування кафе «Гостинний двір» в м. Бахмач.

Тобто, на час проведення слідчого експерименту працівникам правоохоронного органу не могли бути відомі обставини, щодо місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення, водночас вказана інформація, яка повідомлена свідками, була об`єктивно підтверджена під час проведення досудового розслідування.

Судом обґрунтовано перевірено законність проведення слідчих експериментів в господарстві за адресою: АДРЕСА_2 .

Зокрема, посилання сторони захисту щодо незаконності проведення слідчого експерименту 04.11.2019 за участі свідка ОСОБА_32 не заслуговують на увагу.

Так, 03.11.2019 свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_24 надано дозвіл слідчому Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області на проведення огляду будинку та господарства за адресою: АДРЕСА_2 , та проведення слідчих експериментів.

Проведений 04.11.2019 за участі свідка ОСОБА_32 слідчого експерименту проводився в присутності її законного представника ОСОБА_24 , яка будь-яких претензій щодо його проведення під час та після нього не висловлювала, що також відображено в протоколі відповідної процесуальної дії.

Проведений 03.11.2019 за участі свідка ОСОБА_29 експеримент проводився, також із дотриманням вимог КПК України.

Так, судом належно перевірено той факт, що слідчий експеримент проводився без участі ОСОБА_24 . 03.11.2019 ОСОБА_24 надано письмовий дозвіл на проведення огляду господарства за адресою: АДРЕСА_2 .Як встановлено під час допитів свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , останні повідомили, що свідок ОСОБА_29 проживає за вказаною адресою протягом тривалого часу, а саме на протязі останнього року.

За таких обставин, ОСОБА_29 на час проведення з ним слідчого експерименту був особою, яка на правомірних підставах користувався житлом за вказаної адресою (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду (справа № 346/7477/13-к) щодо надання дозволу на огляд особою, яка користується помешканням). Також, шляхом відтворення відеозапису слідчого експерименту на пропозицію слідчого свідок запросив слідчого, спеціаліста, понятих до будинку, та в подальшому розповів про події, що мали місце.

Щодо посилання сторони захисту на незаконність проведення негласних слідчих дій у виді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем, а саме з мобільного телефону, яким користується ОСОБА_28 , колегія суддів вважає, що судом належним чином перевірено допустимість, належність вказаного доказу.

Так, сторона захисту посилається на недопустимість вказаного доказу, оскільки, як вказав свідок, його не повідомляли про проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії після її проведення.

Згідно ч. 1 ст. 253 КПК України особи, конституційні права яких були тимчасово обмежені під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також підозрюваний, його захисник мають бути письмово повідомлені прокурором або за його дорученням слідчим про таке обмеження.

В матеріалах кримінального провадження мається доручення прокурора у кримінальному провадженні адресоване слідчому про повідомлення осіб, щодо яких проводилися негласні слідчі (розшукові) дії.

Також, в матеріалах кримінального провадження мається письмове повідомлення, адресоване ОСОБА_28 про повідомлення останнього щодо проведення відносно нього негласної слідчої (розшукової) дії, яке здійснено з урахування положень ч. 2 ст. 253 КПК України, до звернення до суду з обвинувальним актом.

Крім цього, стороною захисту звернуто увагу на недопустимість вищевказаного доказу у вигляді протоколу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем та додатків до нього, оскільки вказаний протокол складено працівником СКП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, а не особою яка фактично проводила негласну слідчу (розшукову) дію.

Водночас, судом надано належну правову оцінку вказаному доказу, та покладено в основу вироку, як належного, достатнього та допустимого доказу, з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 246 КПК України проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи, серед інших Національної поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КПК України фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. За результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки.

Інструкцією про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16.11.2012 № 114/1042/516/1199/936/1687/5 (далі Інструкція) у п. 3.1. визначено, що слідчий може проводити негласні слідчі (розшукові) дії самостійно, спільно з уповноваженими оперативними підрозділами, залучати до їх проведення інших осіб, а також доручати їх проведенням уповноваженим оперативним підрозділам (п. 6 ст. 246 КПК України).

Згідно п. 3.2. Інструкції порядок надання доручень на проведення негласної слідчої (розшукової) дії встановлюється цією Інструкцією.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції протокол про хід і результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії (або її етапів) складається слідчим, якщо вона проводилася за його безпосередньої участі, в інших випадках уповноваженим працівником оперативного підрозділу, і повинен відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження.

У відповідності до п. 3.8. уповноважений оперативний підрозділ для виконання доручення слідчого, прокурора з урахуванням необхідності забезпечення умов для проведення негласних слідчих (розшукових) дій залучає на підставі свого завдання оперативні та оперативно-технічні підрозділи.

За таких обставин, уповноважений працівник оперативного підрозділу Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області на правових підставах залучив на підставі свого завдання відповідні оперативно-технічні підрозділи при виконанні доручення слідчого про проведення негласної слідчої (розшукової) дії.

Складення ж протоколу за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії працівником оперативно-технічного підрозділу чинним законодавством не передбачено, тобто ОСОБА_25 правомірно складено відповідний протокол, як особою уповноваженою слідчим на проведення негласної (слідчої) розшукової дії.

Стороні захисту в порядку виконання ст. 290 КПК України згідно постанови Верховного Суду від 16.03.2017 (справа № 5-364 кс16) надано доступ до процесуальних рішень, на підставі яких проводилися негласні слідчі (розшукові) дії (клопотань, ухвал про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, доручень оперативному підрозділу).

Згідно п.1.9. Інструкції процесуальними документами щодо проведення негласних (слідчих) розшукових дій є постанови, клопотання, доручення, протоколи уповноваженого співробітника (працівника) оперативного підрозділу, слідчого, прокурора, а також ухвали слідчого судді.

Чинним законодавством та практикою Верховного Суду надання стороні захисту доступу до завдання, яке не являється процесуальним документом не передбачено.

Аналогічно щодо протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо-, відео контролю особи за свідком ОСОБА_29 .

Посилання сторони захисту на розбіжність між датою створення файлу (10.02.2020) та датою складення протоколу (17.02.2020) не заслуговують на увагу.

Як встановлено, аудіо файл датований 10.02.2020, тобто в межах дії ухвали слідчого судді на проведення відповідної негласної слідчої (розшукової) дії, складення протоколу 17.02.2020 пов`язане із надходженням відповідного матеріального носія інформації до уповноваженого працівника оперативного підрозділу Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області із УТОЗ ГУНП в Чернігівській області, працівники якого залучені до проведення негласної слідчої (розшукової) дії на підставі завдання уповноваженого працівника оперативного підрозділу.

Надання та дослідження судом додатків до протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді матеріальних носіїв інформації (флеш-карт та оптичних дисків), здійснювалося у відповідності до постанови Верховного Суду від 15.01.2020 (справа № 161/5306/16-к).

Так, у вказаному рішенні констатовано, що огляду на прийняті судові рішення, судами першої та апеляційної інстанції терміни «копія документа» та «дублікат документа» розглядаються як слова-синоніми.

Відповідно, до ч. 4 ст. 99 КПК України автономне визначення поняття «дублікат документа» як документа, виготовленого таким самим способом, як і його оригінал.

Враховуючи, що під документом як джерелом доказів законодавець розуміє спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовану за допомогою письмових знаків, звуку, зображення, тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, утому числі матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (утому числі електронні), складені в порядку, передбаченому КПК України, протоколи процесуальний дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, (частина 1, пункти 2, 3 частини статті 99 КПК України), колегія суддів не вбачає жодних перепон у можливості надання до суду дублікатів протоколів процесуальних дій, а також матеріалів фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інших носіїв інформації (у тому числі електронних), виготовлених слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, які визнаються судом як оригінали документа.

Як встановлено, негласні слідчі (розшукові) дії у виді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем (щодо ОСОБА_28 ), проникнення до публічно недоступних місць, житла та іншого володіння особи, аудіо-, відео контролю особи (щодо ОСОБА_29 ) проводилися на підставі завдання уповноважених працівників оперативного підрозділу Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області працівниками УТОЗ ГУНП в Чернігівській області. За їх результатами уповноваженим працівникам оперативного підрозділу Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області надано дублікати матеріалів фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інших носіїв інформації.

Також, судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту щодо призначення про проведення експертизи додатків у вигляді дисків за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дії з метою встановлення наявності чи відсутності на записах ознак монтажу, встановлення оригінальності даних аудіо записів.

Зокрема, щодо додатку до протоколу аудіо-, відео контролю за ОСОБА_29 у вигляді матеріалів звукозапису, який був досліджений судом під час судового засідання, стороною захисту заявлено клопотання про визнання його недопустимим доказом з посиланням на рішення Верховного Суду від 03.02.2020 (справа № 461/3138/17), щодо спілкування зі свідком ОСОБА_29 працівником правоохоронного органу, тобто щодо самого змісту розмови.

Так, само в обґрунтування недопустимості доказу у виді протоколу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем щодо свідка ОСОБА_28 , то стороною захисту заявлено клопотання з мотивів проведення вказаної негласної слідчої розшукової дії не уповноваженою особою.

Крім того, продемонстрований під час судового розгляду свідку ОСОБА_13 аудіозапис, а саме зміст розмови між ним та ОСОБА_28 , свідок ОСОБА_13 , не заперечував відповідного факту та змісту розмови.

Допитаний свідок ОСОБА_19 вказав, що близько 27 числа, місяця не пам`ятає, орієнтовно біля 12 години, він разом зі своїм братом ОСОБА_20 перебував біля магазину «Галина» в м. Бахмач, де до них підійшов ОСОБА_7 ,з яким вони знайомі оскільки проживають на одній вулиці, по повідомив, що ОСОБА_11 знаходить в лікарні, і те, що він побив його, та що його жодна реанімація не спасе. Після цього в це й же день зателефонував потерпілій ОСОБА_9 та повідомив про ці обставини. Правдивість показів ОСОБА_7 підтвердити не може,оскільки не був свідком заподіяння тілесних ушкоджень.

Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_20 .

Посилання сторони захисту про недопустимість показань вказаних свідків, як таких, що у відповідності до ч. 6 ст. 97 КПК України є показаннями з чужих слів, та які не можуть бути допустимими доказами факту чи обставини, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цією статті, не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції вказані докази оцінені судом в сукупності з іншими доказами, які підтверджують винуватість обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні, та не є єдиними та вирішальними які покладені в основу вироку.

У постанові Верховного Суду від 19.11.2019 (справа № 441/845/17) вказано, що відповідно до положень ч. 1 ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Таким чином, показаннями з чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи.

Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні статті 97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до статті 97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленнями про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачення щодо часу, місця заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , їх характеру та локалізації, особу яка їх заподіяла, суд встановив також на підставі інших доказів.

Показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 вказують на факт, що саме від ОСОБА_7 вони дізналися, що ОСОБА_11 знаходиться в лікарні, та що саме він заподіяв йому тілесні ушкодження. Окрім того, як встановлено, вказані факти були повідомлені свідкам коли потерпілий, ще знаходився в лікарні та був живий. Окрім того, як вказано самими свідками, що на час вказаної розмови ОСОБА_7 байдуже віднісся до життя та здоров`я ОСОБА_11 , оскільки вказав, що жодна реанімація його не спасе.

Також, допитана потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підвередила, що дізналася про факт побиття ОСОБА_11 та особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження саме від ОСОБА_20 , а не від працівників поліції.

Окрім того, суд першої інстанції цілком обґрунтовано критично віднісся до показань свідків допитаних за клопотанням сторони захисту, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 з приводу безперервного перебування з 16:00 по 23.:00 в кафе «Гостинний двір» м. Бахмач обвинуваченого ОСОБА_7 , як таких, що надані з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Так, вказані свідки перебувають у родинних (дружина ОСОБА_14 ) та дружніх відносинах ( ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 ).

Судом в вироку акцентовано увагу, що допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 вказали на факт того, що як ОСОБА_7 так і інші особи (зокрема, ОСОБА_14 ) не відлучалися з кафе «Гостинний двір» м. Бахмач.

Водночас, як показала свідок сторони захисту ОСОБА_14 вона близько 20:00 23.10.2019 відлучалася близько на 10-15 хвилин, для того, щоб відвезти додому неповнолітню доньку. Марки автомобіля не пам`ятає.

Заслуговує, на увагу також той факт, що свідком сторони захисту ОСОБА_13 під час його допиту в суд спочатку вказав, що ні ОСОБА_7 , ні його дружина ОСОБА_14 нікуди не відлучалися.

Водночас, під час його додаткового допиту за клопотанням сторони захисту, останній повідомив, що дружина ОСОБА_7 відлучалася 23.10.2019 десь на 15-20 хвилин.

Окрім того, як встановлено, свідок сторони захисту ОСОБА_13 під час досудового розслідування телефонував особам (додаток у вигляді аудіо файлу до протоколу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем щодо ОСОБА_28 ) та повідомив, що почали перевіряти телефони на які телефонував ОСОБА_7 у день вчинення кримінального правопорушення, та вказав свідку, щоб останній говорив, що ОСОБА_7 який телефонував йому близько 20:00 23.10.2019 про те, щоб той говорив, що він просив його відвести не о 20:00, а о 00:00 24.10.2019.

Свідок сторони захисту ОСОБА_14 під час її допитів постійно змінювала показання, щодо відомих їй обставин кримінального правопорушення.

Так, допитана за клопотанням сторони захисту слідчим суддею свідок ОСОБА_14 під час її допиті на час досудового розслідування та при вирішенні 03.02.2020 питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (відео-, аудіо запис, який був досліджений в судовому засіданні), повідомила, що 23.10.2019 в період часу з 16:00 по 23:00 вона разом з чоловіком перебували на святкуванні з нагоди хрестин доньки їх друга ОСОБА_13 . Коли вони приїхали то, її чоловік поклав до її сумки мобільний телефон, який весь час перебував в її сумці до 23:00. На запитання сторони обвинувачення, остання також підтвердила, що її телефон також перебував в її сумці весь час. Близько 20:00 вона відлучалася на хвилин 10-15, щоб відвести доньку. В період часу з 20:00 по 21:00 годину вона не телефонувала чоловіку. На запитання, чи міг її чоловік відлучитися коли її не було остання в категоричній формі відповіла, що не міг оскільки «….куди він дінеться без телефону».

Водночас, під час судового розгляду остання повідомила, що свій мобільний телефон, перед тим як відлучитися 23.10.20 вона помилково віддала чоловіку, оскільки телефони в них «однакової марки, моделі та кольору», коли вона перебувала біля вулиці Конотопська, м. Бахмач, їй зателефонував чоловік з її телефону, та запитав, коли вона повернеться, і лише тоді вона зрозуміла, що випадково віддала свій телефон чоловіку.

Вказана зміна показань, безпосередньо пов`язана з намаганням сприяти уникненню кримінальної відповідальності її чоловіком ОСОБА_7 за інкриміноване кримінальне правопорушення, що безпосередньо пов`язане з тим, що на період вчинення кримінального правопорушення 23.10.2019 у період час з 20:07 по 21:37особа яка користується мобільним телефоном НОМЕР_1 , та належить ОСОБА_7 перебувала, в зоні дії базової станції по АДРЕСА_3 , якою охоплюється місце вчинення кримінального правопорушення, а саме АДРЕСА_2 , та не охоплюється вул. Тиницька, м. Бахмач, на якій розташоване кафе «Гостинний двір».

Зміна показань свідком ОСОБА_14 пов`язана з тим, що 23.10.2019 о 20:43 на мобільний телефон ОСОБА_7 телефонувала його дружина з свого мобільного телефону НОМЕР_2 , яка на період здійснення дзвінка перебувала, в зоні дії базових станцій по вул. Жовтневій (Соборності), 42, м. Бахмач, якою охоплюється місце розташування кафе «Гостинний двір», та не охоплюється місце вчинення кримінального правопорушення. Тобто, мобільні телефони перебували в період часу 23.10.2019 о 20:43 перебували в різних, віддалених місцях.

Зміна свідком показань в суді, пов`язана безпосередньо з тим, що станом на 03.02.2020 (допит ОСОБА_14 слідчим суддею), у розпорядженні сторони обвинувачення та захисту не було довідки аналізу УТОЗ ГУНП в Чернігівській області щодо з`єднання та місцеперебування абонентів, у тому числі обвинуваченого та його дружини, яка була отримана лише 20.02.2020.

За таких обставин, суд сумнівно та критично віднісся до показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та інших свідків сторони захисту, які являються знайомими та друзями.

Незадоволення клопотання сторони захисту про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_35 , то останньому як свідку сторони обвинувачення неодноразово надсилалися повістки про виклик до суду, однак підтвердження про належне повідомлення свідка про час та місце судового розгляду та необхідність явку в суду відсутні. У зв`язку з чим, 19.06.2020 сторона обвинувачення відмовилася від виклику та допиту сказаного свідка в судовому засіданні, з чим сторона захисту погодилася та не наполягала на його виклику.

На підставі всього вищевикладеного, колегія суддів вважає, що будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та непричетності ОСОБА_7 до даного кримінального правопорушення відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3