УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року
м. Київ

справа № 645/439/17
провадження № 51-82 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.
Обставини справи

1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Харкова,
засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі пункту «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного зазначеним вироком.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_5 9392 грн та 15000 грн в якості моральної шкоди. Стягнуто 10000 грн на користь ОСОБА_6 моральної шкоди.
2. Суд визнав доведеним, що 29 січня 2016 року ОСОБА_4 , приблизно о 18:15, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21104», на якому рухався по проспекту Тракторобудівників м. Харкова з боку вул. Немишлянська в напрямку вул. Краснодарська, в районі будинку № 2-Г (АЗС «АВІАС») приступив до виконання обгону попутного автобусу «Сетра» під керуванням ОСОБА_7 , перед початком маневру не переконався в його безпеці, а під час його виконання перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги та скоїв зіткнення з автомобілем «ЗІЛ-І3О» під керуванням ОСОБА_8 , який в цей час рухався у зустрічному напрямку, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 11.4, 14.6 е) та розділу 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пасажир автомобіля «ВАЗ- 21104» ОСОБА_9 загинула на місці пригоди.
Доводи касаційної скарги

3. У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на пункти 1, 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати судові рішення щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
4. Сторона захисту вважає, що протокол огляду місця ДТП і схема до нього є недопустимими доказами, оскільки вони складалися через 2 години після ДТП. Слідчі експерименти є недопустимими доказами, оскільки всупереч вимогам статті 240 КПК вони проведені не в умовах, максимально наближених до тих, в яких мала місце подія.
5. На твердження засудженого, ДТП відбулося на його смузі руху, а висновок судової автотехнічної експертизи № 8998 від 19 січня 2017 року щодо порушення засудженим ПДР не узгоджується з дорожньою обставновкою, зафиксованою в протоколі і схемі ДТП, тому його не може бути визнано допустимим доказом.
6. Також засуджений вважає, що суд не мав відмовляти у задоволенні клопотань сторони захисту, а також відкидати, без наведення переконливих мотивів, показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .
7. Відмовляючи у призначенні повторної комплексної експертизи в іншій експертній установі, апеляційний суд порушив вимоги статті 419 КПК.
Оцінка Суду

8. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень та інші документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
9. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього ж Кодексу.
10. У скарзі засуджений, хоча і посилається на порушення кримінального процесуального закону, зазначені у статті 438 КПК, однак наводить доводи, що за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду у вироку фактичним обставинам справи, що на його думку, призвело до прийняття незаконного рішення.
11. Відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
12. Разом з тим, як убачається з доданих копій судових рішень, суд першої інстанції, дослідив усі обставини справи, які належать до предмету доказування, й відповідно до статті 94 КПК дав оцінку зібраним доказам. Суд не вбачає в судових рішеннях підстав ставити під сумнів оцінку судів попередніх інстанцій щодо достовірності доказів і їх достатності для висновку про винуватість засудженого.
13. Засуджений посилається на те, що під час слідчих експериментів, проведених під час судового розгляду, не відтворені всі умови події. Суд зазначає, що стаття 240 КПК не зобов`язує відтворити всі умови, які існували на час події. Експеримент вимагає моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для його мети. Оцінка того, наскільки умови слідчого експерименту були наближені до умов досліджуваної події, залежить від оцінки сукупності обставин справи і може позначитися на оцінці достовірності цього доказу, але не може свідчити про його недопустимість.
14. Так, суд першої інстанції, при оцінці доказів по справі, поставився критично до заперечень сторони захисту щодо проведення слідчих експериментів в інших погодних умовах, оскільки вони були проведені в період часу з 22:30 до 24:00, тобто у нічний час доби. Під час слідчого експерименту було увімкнене міське електропостачання, тобто освітлення відповідало у повному обсязі освітленню, яке було 29 січня 2016 року під час ДТП.
15. Крім того, у судовому засіданні було оглянуто і відео, яке було надано стороною захисту щодо подій 29 січня 2016 року. Так, з оглянутого відео вбачається, що легковий автомобіль обганяє автобус. Самої дорожньо-транспортної пригоди не видно. При цьому, суд вказав, що з оглянутого відео не можливо побачити ані рух зустрічного транспорту, ані місцяа зіткнення. Зміст вказаного відео не спростовує висновків проведених по справі експертиз, а саме судової транспортно-трасологічної експертизи № 1412 від 31 жовтня 2016 року та судової автотехнічної експертизи № 8998 від 19 січня 2017 року.
16. Ухвалами Фрунзенського районного суду від 10 квітня та 11 листопада 2019 року, які розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у задоволенні клопотань сторони захисту про призначення комплексної експертизи та повторної комплексної судово-автотехнічної, транспортно-трасологічної та експертизи комп`ютерної техніки й програмних продуктів по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_4 відмовлено на підставі норм статей 242, 332 КПК. Проаналізувавши зазначені рішення, колегія суддів не вбачає порушень КПК під час їх розгляду.
17. Таким чином, доводи засудженого про те, що він не винний в скоєному ДТП, спростовано показаннями свідків, письмовими доказами та висновками експертиз, дослідженими судом, визнаними судом належними і допустимими, а їх сукупність достатньою для висновку про винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, суд поставився критично до показань свідка ОСОБА_11 , оскільки його свідчення не узгоджуються зі вставновленими обставинами справи та суперечать поясненням свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а показання свідка ОСОБА_10 , відповідно до висновку додаткової судової автотехнічної еспертизи № 11176 вд 20 січня 2017 року, суд визнав неспроможними та такими, що не узгоджуються з обставинами справи.
18. Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційних скарг. Незгода засудженого із висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статті 419 КПК.
19. Крім того, з приводу неповноти судового розгляду, на яку вказував засуджений, апеляційний суд зазначив, що для усунення сумнівів у висновках автотехнічної експертизи в судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_14 , який у повному обсязі підтвердив висновок № 8998 від 19 січня 2017 року.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд, постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3