Справа № 755/9699/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2020 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_4 від 15 липня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003642 від 02 червня 2020 року,

УСТАНОВИВ:

31 липня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_4 від 15 липня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003642 від 02 червня 2020 року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги ОСОБА_3 посилається на те, що Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003642 від 02 червня 2020 року, в рамках якого останній звертався з заявою із вимогами визнати малолітньої дитини потерпілим, а його як батька законим представником потерпілої дитини у кримінальному провадженні.
Разом з тим, за результатами розгляду заяви адвоката ОСОБА_3 , постановою старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_4 від 15.07.2020 було відмовлено у визнанні потерпілою малолітньої дитини та залучення батька як її законного представника.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, подав клопотання його представник адвокат ОСОБА_5 про розгляд скарги за його відсутності, вказав, що вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду скарги, суб`єкт оскарження уповноважена особа Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві в судове засідання не з`явився.
Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів скарги, Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003642 від 02 червня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Так, скаржник ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, із заявою про визнання потерпілою малолітньої дитини та залучення батька як її законного представника, у кримінальному провадженні №0003642 від 02 червня 2020 року.
Разом з тим, останньому відмовлено у визнанні потерпілою малолітньої дитини та залучення батька як її законного представника у рамках вищевказаного кримінального провадження постановою старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_4 від 15.07.2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні законним представником потерпілого слідчий зазначав, що досудовим розслідуванням не отримано очевидних і достатніх підстав вважати, що вчиненими кримінальними правопорушеннями малолітній дитині завдано шкоду.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 15.07.2020, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що відсутні будь-які докази спричинення шкоди.

За таких обставин, оскільки постанова слідчого носить у собі формальний характер, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови слідчого від 15.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим.

Разом із тим, слідчому судді не надано переконливих доказів того, що ОСОБА_3 слід визнати законним представником потерпілого, а отже скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов до висновку про часткове задоволення вимог скарги та зобов`язання скасувати постанову старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_4 від 15 липня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 55, 303, 305-307,309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_4 від 15 липня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003642 від 02 червня 2020 року.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: