КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представників власника майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого 28 жовтня 2020 року в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , майна, у кримінальному провадженні № 0001351, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 212 КК України.

Як вказав в ухвалі слідчий суддя, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно, яке 28 жовтня 2020 року було вилучене в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0001351 від 24 липня 2020 року. Більш того, матеріали клопотання не містять будь яких даних, які б документально підтверджували факт того, що вилучене майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Василя Касіяна, буд. 2/1, кв. 345 та накласти арешт на мобільний телефон моделі «Samsung SM-A9200», серійний № НОМЕР_1 .
Як вказує прокурор, вилучений мобільний телефон моделі «Samsung SM-A9200» може містити інформацію, що дасть можливість встановити всіх осіб, причетних до вчинення вказаного злочину, обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а саме ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) службовими особами ТОВ «ЮБІАЙ ФАРМ ТРЕЙД».
На думку апелянта, з метою збереження речових доказів у провадженні, необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно - мобільний телефон, вилучений під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, вдруге подав клопотання про відкладення розгляду його апеляційної скарги, яке нічим не обґрунтоване, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом розслідування особливо важливих кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001351, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 212 КК України.

28 жовтня 2020 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року, проведено обшук квартири АДРЕСА_1 , що використовує з метою ведення фінансово-господарської діяльності бухгалтер ТОВ «ЮБІАЙ ФАРМ ТРЕЙД» ОСОБА_10 , в ході якого виявлено та вилучено: штатний розклад співробітників ТОВ «ЮБІАЙ ФАРМ ТРЕЙД» від 01.02.2020; штатний розклад співробітників ТОВ «ЮБІАЙ ФАРМ ТРЕЙД» від 31.10.2019; мобільний телефон моделі «Samsung SM-A9200», серійний № НОМЕР_1 .
Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу розслідування особливо важливих кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_11 від 29 жовтня 2020 року вказане вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001351 від 24 липня 2020 року.
29 жовтня 2020 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 28 жовтня 2020 року в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , майно.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна було відмовлено.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано думку прокурора та представників, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Зокрема, слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вказав, щодоказів на підтвердження необхідності накладення арешту прокурором не надано та майно, на яке прокурорпросив накласти арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, матеріали клопотання не містять будь яких даних, які б документально підтверджували факт того, що вилучене майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, у даномупровадженні прокурор не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.
Долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовим доказом від 29 жовтня 2020 року (а.с.47-48) є формальною, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.

В ухвалі слідчого судді детально проаналізовано, з чим погоджується і колегії суддів апеляційної інстанції, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь якої з обов`язкових ознак кримінального провадження що розслідується, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого 28 жовтня 2020 року в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , майна, у кримінальному провадженні № 0001351, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 212 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6248/2020
Єдиний унікальний номер 761/35126/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1