КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою до 08 жовтня 2020 року, включно.

На вказану ухвалу суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року та ухвалення апеляційним судом нової ухвали, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що даний запобіжний захід є несправедливим внаслідок суворості, який не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, особливостям та характеру правопорушення.
Апелянт вказує, що наявність пом`якшуючих обставин, таких як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні судового провадження, характер та тяжкість кожного обвинувачення (підозри), що відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, свідчать про можливість застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду, заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, що надійшли до апеляційного суду, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, до затримання не працював і постійного джерела доходу не мав, неодружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків. Також суд врахував, щоОСОБА_6 , будучи обвинуваченим у вчиненні замаху на крадіжку, вчинив ще шість епізодів корисливого злочину проти власності, тобто останнійобвинувачується у вчиненні семи епізодів кримінального правопорушення середньої тяжкості, за яке, у випадку доведеності винуватості за пред`явленим обвинуваченням, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що підстави, у зв`язку з якими останньому раніше був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обставини кримінального провадження свідчать про неможливість зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням його під вартою, як про те ставить питання останній, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що даний запобіжний захід є несправедливим внаслідок суворості, який не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, особливостям та характеру правопорушення, є безпідставними, оскільки такі доводи повністю спростовуються вищенаведеними доводами місцевого суду та суперечать матеріалам кримінального провадження, а інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та обвинуваченим не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження на стадії судового розгляду кримінального провадження строку дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

За викладеним, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України постановлена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08 жовтня 2020 року, включно без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3