Справа № 464/4201/20
пр.№ 1-кп/464/420/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000052 від 10.07.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, одруженої, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 21.03.2018 Сихівським районним судом м.Львова за ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.1 ст.191, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, покарання відбула,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи засудженою вироком Сихівського районного суду м.Львова від 21.03.2018, який набрав законної сили 20.04.2018, за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.1 ст.191, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, ухилилася від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади.

Так, 30.05.2018 засуджену ОСОБА_3 постановлено на облік у Сихівському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області та ознайомлено із порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, яке їй призначено вироком Сихівського районного суду м.Львова від 21.03.2018, а також роз`яснено зміст ст.34 КВК України та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування даного виду покарання.

В той же час, ОСОБА_3 будучи засудженою до покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в порушення вимог ст.34 КВК України, не отримавши погодження на виїзд за межі України у Сихівському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, 28.10.2019 через пункт пропуску міжнародного аеропорту «Бориспіль» авіарейсом «Київ-Єреван» виїхала за межі України в Республіку Вірменія, де пробула до 22.11.2019, тим самим ухилилась від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади.

В судовому засіданні обвинувачена вину у скоєному кримінальному проступку визнала повністю, зазначила, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 21.03.2018 вона засуджена за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.1 ст.191, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. У відділі пробації її ознайомили з порядком відбування покарання і вона знала, що їй заборонено виїжджати за межі України без погодження з відділом пробації. Проте 28.10.2019 вона виїхала за межі України та повернулась 22.11.2019. Наміру умисно ухилятись від відбування покарання у неї не було. У вчиненому щиро розкаюється, та зазначила, що вона на даний час не працює.

Оскільки обвинувачена повністю визнала вину у інкримінованому їй кримінальному проступку, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо обставин скоєння обвинуваченою зазначеного кримінального проступку.
Суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.
Обвинувачена ОСОБА_3 ухилилась від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади.

Ці дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.389 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009р.) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 1 ст.389 КК України передбачено, що за ухилення засудженого від сплати штрафу або від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до ч.1 ст.57 КК України покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого.

Згідно ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Згідно з роз`ясненнями абз.7 п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 має на утриманні малолітню дитину, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з травня 2015 року по даний час не працевлаштована.

З врахуванням вищенаведеного, а саме того, що жодне із покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.389 КК України, не може бути застосоване до обвинуваченої, суд приходить до переконання про постановлення вироку без призначення покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Судових витрат по справі немає, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, с у д , -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України без призначення покарання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1