ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6995/20 Номер провадження 11-сс/814/788/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
08 вересня 2020 року м. Полтава
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_6
представника НАВС адвоката ОСОБА_7
та представника ТОВ Фірма «РЕЗОН» адвоката ОСОБА_8
ухвалено рішення, яким апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах Національної академії внутрішніх справ та адвоката ОСОБА_8 в інтересах володільця арештованого майна ТОВ ФІРМА «РЕЗОН» задоволені частково.
Частково не погоджуючись з прийнятим рішенням висловлюю свою окрему думку.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно положень п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до положень ч.3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-правових дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримання юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постанова слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Києві, про визначення зазначених земельних ділянок речовими доказами не обгрунтована та невмотивована.
Будь-яких ознак, зазначених в ст. 98 КПК України, слідчий у постанові про визнання земельних ділянок речовим доказом не навів, а тому вважаю, що при розслідуванні кримінального провадження за ч.2 ст. 364 КК України земельні ділянки не є предметом зазначеного кримінального правопорушення, не відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, і як наслідок земельні ділянки в даному кримінальному провадженні не можуть бути визнані речовими доказами.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що прокурором 31.07.2020 року до Октябрського районного суду м. Полтава було подано клопотання про арешт майна з підстави збереження речових доказів.
Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтава за заявою прокурора розглянув дане клопотання в той же день без його участі, а також без участі заінтересованих осіб та без дослідження матеріалів кримінального провадження, а тому не знав і не міг знати про те, що аналогічне клопотання про арешт зазначених земельних ділянок з цієї ж підстави, а саме з підстави збереження речових доказів, вже перебувало на розгляді Голосіївського районного суду м. Київ, слідчий суддя якого своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання прокурора про арешт зазначених земельних ділянок.
Про ці обставини знав і зобов`язаний був знати процесуальний прокурор, а тому вважаю, що прокурор не мав права повторно звертатись до суду з клопотанням про накладення арешту на майно з тих же підстав, з яких звертався до суду з клопотанням про накладення арешту до іншого суду раніше.
Крім цього, під час апеляційного розгляду було встановлено, що ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Київ про відмову у задоволенні клопотання про арешт зазначених земельних ділянок, прокурором в апеляційному порядку не оскаржувалась, набрала законної сили і підлягає виконанню.
За таких обставин вважаю, що колегія суддів апеляційного суду пришла до правильного висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 31.07.2020 року про накладення арешту на земельні ділянки та постановлення нової ухвали, але вважаю за необхідне було б новою ухвалою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, так як відсутня підстава для накладення арешту на зазначені земельні ділянки та вже існує рішення слідчого судді з даного питання, яке набрало законної сили.
Суддя-доповідач по справі ОСОБА_2 .