Справа № 158/2557/20 Провадження №11-кп/802/934/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
Ківерцівський РС філії ДУ "Центр пробації" в Волинській області звернувся до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.78 КК України від покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.78 КК України звільнено від покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.19.2019 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання органу з питань пробації про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку засудженого ОСОБА_7 . Вважає, що ухвала місцевого суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 під час іспитового строку вчинив новий злочин, і в даний час йому оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відомості про який внесено до ЄРДР під №0001916. Щодо ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зазначає і про те, що ОСОБА_7 під час іспитового строку двічі не з`являвся на реєстрації в орган пробації, що також свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, прокурора, який скаргу підтримав та пояснив, що в даний час матеріали щодо ОСОБА_7 про вчинення нового злочину перебувають на розгляді в суді, засудженого, який вважає скаргу безпідставною та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачені ст.78 КК України та ст.165 КВК України.
Зокрема, у цих нормах передбачено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано в повному обсязі.
Висновки суду про наявність законних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за обставин, вказаних у ухвалі суду, стверджуються наявними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Так, судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено від відбування цього покарання, якщо ОСОБА_7 протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч. ст.76 цього ж Кодексу.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 на обліку в Ківерцівському РС філії ДУ "Центр пробації" у Волинській області перебуває з 02.12.2019 року (а.с.5, 7).
На даний час встановлений вищевказаним вироком іспитовий строк закінчився.
Встановлено і те, що, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відомості про вчинення якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001916 від 28.05.2020 року.
Обвинувальний акт направлено до Луцького міськрайонного суду Волинської області, однак судове рішення з приводу обвинувачення на даний час не ухвалене.
Прокурор в апеляційній скарзі та в судовому засіданні посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_7 під час іспитового строку вчинив новий злочин, і обвинувальний акт в даний час скеровано до суду для розгляду по суті вважав, що відсутні законні підстави для його звільнення від покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року.
Проте такі доводи прокурора колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Апеляційний суд вказує про те, що констатувати вчинення нового злочину особою щодо якої застосовано інститут умовного звільнення на підставі ст.75 КК України, та відповідно її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду особа за положеннями ч.1 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України вважається невинуватою.

При цьому, принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст.19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.

Аналогічна норма міститься і в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що відмова суду у задоволенні подання представника органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину і направлення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акту) до суду, як про це просить прокурор у свої апеляції, є такою, що не ґрунтується на вказаних вимогах закону, та порушує засадничий принцип презумпції невинуватості, і відповідно може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування ухвали місцевого суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурором.

Будь-яких порушень вимог законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути дане провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом встановлено не було.

А тому, апеляційну скаргу прокурора на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові №738/1482/16-к від 23.01.2019 року, дане судове рішення оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки було ухвалене в порядку виконання вироку.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року в даному провадженні щодо засудженого ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді