Ухвала
іменем України
18 січня 2021 року

м. Київ

справа №642/6378/18
провадження №51-5010ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року,
встановив:
За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
- за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 8 років позбавлення волі, без конфіскації.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гюмри Республіки Вірменії та жителя м. Харкова, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
- за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 8 років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.
Як установлено судом першої інстанції, 7 вересня 2018 року близько 5:00 неповнолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , знаходячись на станції «Харків-Пасажирський» на Привокзальній площі, 1, у м. Харкові, домовилися про здійснення нападу на потерпілого ОСОБА_7 з метою заволодіння його майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, розділивши при цьому між собою злочинні ролі.
Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, у той же день близько 05:30 ОСОБА_6 підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , покликавши його поговорити, й відвів останнього в місце неподалік готелю "Експрес" на площі Привокзальна, 1 у м. Харкові, де побачивши, що до них наближається ОСОБА_4 , наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в голову, від чого останній впав на землю, вдарившись головою, а ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 дістали з його кишень 3 000 грн та мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 5 Plus Blue" вартістю 3 164, 42 грн.
Далі, продовжуючи свої протиправні дії, маючи умисел на заподіяння ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень, засуджені нанесли по одному удару ногами в голову потерпілого, від чого він втратив свідомість, після чого ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 нанесли ще по два удари долонею в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_7 .

На зауваження свідка ОСОБА_8 припинити побиття потерпілого, який лежав у крові без свідомості, та покликати лікаря з медпункту, який розташований неподалік від місця події, ОСОБА_6 пішов до вказаного медпункту та викликав медичну сестру свідка ОСОБА_9 для надання медичної допомоги потерпілому, після чого засуджені з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, заволодівши в ході розбійного нападу майном ОСОБА_7 на загальну суму 6 164, 42 грн, яким розпорядились на власний розсуд.
Своїми злочинними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заподіяли потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких 9 вересня 2018 року о 12:00 у АДРЕСА_2 настала його смерть.
Крім того, 11 вересня 2017 року близько 23:00 та 13 вересня 2017 року о 01:30 неповнолітній ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, прибули до кабельної каналізації по вул. Тобольській, 2-9 та АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 шляхом відкривання кришки люку проник до оглядових пристроїв кабельної каналізації, які є сховищем для зберігання кабелів діючих ліній зв`язку, а ОСОБА_6 у цей час перебував біля зазначених люків та стежив за навколишнім оточенням, щоб у разі наявності сторонніх осіб попередити ОСОБА_10 про їх наближення, викрав кабель марки ТППепЗ 200*2*0,5, загальною довжиною 178 м, розпорядившись викраденим на свій розсуд, а саме принесли у двір будинку АДРЕСА_4 , сховавши у сараї, чим завдали матеріальної шкоди ПАТ «Укртелеком» на загальну суму 23 666, 88 грн.

При перегляді вироку Харківський апеляційний суд ухвалою від 29 вересня 2020 року залишив це рішення без змін.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). При цьому посилається на те, що всі докази, які покладено судом першої інстанції в основу обвинувального вироку є недопустимими, такими, які здобуті з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_4 українською та російською мовами не володіє, а тому не розумів в повному обсязі мови на якій проводилося досудове розслідування та велося судочинство в судах першої та апеляційної інстанцій. На переконання захисника, при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином усіх доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, та не усунув усіх порушень, які, на його думку, були допущені судом першої інстанції, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог ст. 419 КПК.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та переглядає рішення цих судів у межах касаційних скарг.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень кваліфікація його дій та призначене йому покарання за ці злочини в касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Що стосується доводів захисника в скарзі про істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з відсутністю перекладача у кримінальному провадженні та порушення права ОСОБА_4 на захист, то вони є безпідставними.
Участь перекладача у кримінальному провадженні зумовлена конституційною засадою рівності перед законом і судом (ч. 2 ст. 24 Конституції України, ст. 10 КПК), за якою, серед іншого, не допускається привілеїв чи обмежень (в т. ч. й у процесуальних правах, передбачених КПК) за мовними ознаками.

Проявом принципу «рівності можливостей», згідно з яким кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості і жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом, розглядаються й права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, закріплені у підпунктах «а», «е» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенції):
а) бути негайно i детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер i причину обвинувачення проти нього;
e) якщо він не розуміє мову, яка використовується у суді, або не розмовляє нею - отримувати безоплатну допомогу перекладача.
Згідно зі ст. 29 КПК кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.
Залучення перекладача для проведення процесуальних дій має на меті забезпечити особам, які беруть участь у кримінальному провадженні та не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, можливість користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють (п. 18 ч. 3 ст. 42, п. 9 ч. 1 ст. 56, п. 11 ч. 3 ст. 64-1, п. 4 ч. 1 ст. 66 КПК).

Як зазначено у ч. 1 ст. 68 КПК, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

При цьому кримінальним процесуальним законом не регламентовано самого порядку залучення перекладача, зокрема не встановлено й безумовного обов`язку слідчого судді, суду, прокурора, слідчого самостійно (за відсутності відповідного клопотання з боку учасника провадження) залучати перекладача.
Відповідно ж до ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів касаційного суду вважає, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції.

З наданої до касаційної скарги копії вироку, вбачається, що в ході досудового розслідування ОСОБА_4 була забезпечена участь перекладача з української на російську мову, якою він володіє. ОСОБА_4 є громадянином Вірменії, має середню освіту та вільно володіє російською мовою, що було встановлено під час судового розгляду.
Крім того, під час досудового розслідування було проведено судово-психіатричну експертизу (№ 816 від 29 жовтня 2018 року), з висновку якої вбачається, що ОСОБА_4 спілкувався з експертами, пояснив, що добре навчався, закінчив 10 класів, проходив військову службу у артилерійських військах з 2002 по 2004 роки., доступний мовному контакту, орієнтований всебічно правильно, на всі відповіді відповідав по суті, в повному обсязі. Інтелект відповідає освіті, способу життя. Висновок складений російською мовою, отже спілкувався ОСОБА_4 з експертами російською мовою, та перекладача не потребував.
Як зазначено у вироку, з метою дотримання права засудженого на захист судом було залучено перекладача з української на російську мову. Протягом усього судового розгляду судом йому задавались уточнюючі питання, на що він давав відповідь російською мовою, пояснюючи, що все розуміє. У судовому засіданні засуджений давав пояснення російською мовою, задавав питання свідкам російською мовою, звертався до суду з письмовими клопотаннями російською мовою, всі процесуальні документи органу досудового розслідування та суду отримував у перекладі на російську мову.

Також зі змісту вироку вбачається, що до проведення судових дебатів засуджений не заявляв у суді клопотання про забезпечення йому перекладача на вірменську мову, і заявив про це лише після виступу прокурора в судових дебатах, після чого таке клопотання було судом задоволено та забезпечено такого перекладача в розгляді справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що право ОСОБА_4 мати перекладача, який володіє мовою, яку він розуміє, було судом порушено, а відтак і не вбачає будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій щодо забезпечення права засудженого мати перекладача при розгляді справи, оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається, що зазначене перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, при тому, що доведеність вини, правильність кваліфікації дій та призначене покарання не оскаржуються.
При перегляді рішення місцевого суду за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , доводи якої є аналогічними тим, що зазначені ним у касаційній скарзі, апеляційний суд їх ретельно перевірив та дав на них обґрунтовані відповіді, вказавши у своїй ухвалі конкретні мотиви і підстави з яких він ці доводи відхилив.
Наведені судами в оскаржуваних судових рішеннях висновки є належним чином умотивованими та обґрунтованими. Зміст вказаних вироку та ухвали відповідає вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.
З огляду на викладене касаційна скаргазахисника ОСОБА_5 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3