Справа № 352/1524/20
Провадження № 1-кс/352/321/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідча суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 15.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

11.08.2020 року адвокат ОСОБА_4 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із клопотанням про скасування арешту майна, накладеному ухвалою слідчого судді від 18.06.2020 в частині грошових коштів в сумі 2300 грн. та мобільного телефону марки «Самсунг», в корпусі сіро-чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які були вилучені у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Мотивуючи клопотання, захисник вказує на те, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_3 отримав кошти в сумі 2 300 грн. внаслідок вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Крім того зазначив, що слідчими до цього часу не встановлено чи містить мобільний телефон марки «Самсунг» будь-які докази, що можуть мати значення в даному провадженні. З огляду на зазначене, просив скасувати арешт на вищевказані речі, накладений ухвалою слідчого судді від 18.06.2020.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний подане клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор та слідчий заперечували проти задоволення клопотання з тих підстав, що воно не обґрунтоване, оскільки речі, арешт на які просить скасувати захисник, постановою слідчого визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні. Окрім того, звернули увагу на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно була оскаржена стороною захисту в апеляційному порядку та за результатами перегляду судом вищої інстанції залишена без змін.

Слідча суддя, дослідивши матеріали клопотання, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшла такого висновку.

Згідно із ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування якщо вищевказані особи доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначається в ухвалі слідчого судді від 18.06.2020 року метою застосування арешту є збереження речових доказів згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

В судовому засіданні встановлено, що постановою слідчого від 15.06.2020 року дані речі визнані речовими доказами, оскільки зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно із ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, саме на заявника при зверненні до суду покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 14.06.2020 року отримали 1000 доларів США від матері ОСОБА_9 - ОСОБА_10 . В подальшому, в ході проведення особистого обшуку грошові кошти в розмірі 900 доларів США та 2 300 грн., що в еквіваленті на іноземну валюту становлять близько 100 доларів США, були виявлені та вилучені слідчим. Одночасно звертаю увагу на те, що в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що у вищевказаний період часу не працював, доходів не отримував, джерело походження вилучених у нього коштів у сумі 2 300 грн. пояснити не зміг.

Щодо накладення арешту на мобільний телефон марки «Самсунг» слідчою суддею встановлено, що останній містить файли та документи, які можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні.

Дані обставини у сукупності свідчать про обґрунтованість накладення арешту на дане майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, заявником не надано та слідчою суддею під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено. Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що з викладеного вбачається, що в даному випадку, втручання органів влади у захищене право відповідає загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи клопотання про скасування арешту щодо відсутності підстав для подальшого існування заходу забезпечення кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а зазначені в клопотанні обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування арешту.

Виходячи з вищевикладеного слідча суддя вважає, що на даний час в арешті майна не відпала потреба, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-174 КПК України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 15.06.2020 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1