Єдиний унікальний номер 725/3440/20
Номер провадження 1-кп/725/176/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2021 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівців
в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
учасників судового провадження -
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
перекладача-дактилолога (сурдоперекладача) - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження №0000266 від 12.03.2020 року відносно обвинуваченого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, який працює в ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», одруженого, раніше не судимого, є особою з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин:

11.03.2020 о 23 годині 19 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , рухався у нічну пору доби при наявності міського освітлення по вул. Головній, зі сторони вул. Комарова в напрямку проспекту Незалежності в м. Чернівці, на швидкості більше 50 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований на перехресті вул. Головної та вул. Чкалова в м. Чернівці та позначений дорожнім знаком 5.35.1 (2) «Пішохідний перехід», водій ОСОБА_4 , проявивши злочинну недбалість, допустив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не вжив заходів щодо зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, хоча мав таку можливість, натомість продовжив рух далі, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця в скроневій ділянці зліва; саден: обличчя, правого колінного суглобу; забійних ран чола; розриву селезінки ускладненого гемоперитонеумом; забою головного мозку важкого ступеня; субарахноїдального крововиливу; ДАП (дифузне аксональне пошкодження), які згідно висновку СМЕ № 313 мд від 21.05.2020 в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 2.3 (д), 12.3, 12.4, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення кваліфікується за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Встановлені судом обставини підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів:

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та у судовому засіданні пояснив, що дійсно в березні 2020 року керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», рухався по вул. Головній, зі сторони вул. Комарова в напрямку проспекту Незалежності в м. Чернівці. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований на перехресті вул. Головної та вул. Чкалова в м. Чернівці та позначений дорожнім знаком 5.35.1 (2) «Пішохідний перехід», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину. Не оспорює обставини викладені в обвинувальному акті. У вчиненому розкаюється. Частково відшкодував моральну шкоду потерпілій.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними по справі в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК при розгляді справи не встановлено.

Як особистість ОСОБА_4 за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, данні які характеризують обвинуваченого як особистість, позицію представника потерпілої особи, який не наполягав на суворому покаранні, а тому суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі.

Суд в даній справі, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію потерпілої, щире розкаяння обвинуваченого, вважає можливим прийняти рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи цивільний позов у кримінальному провадженні, суд виходить із наступних встановлених обставин. Так, із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_4 була застрахована відповідно до поліса № ЕР.162403192. Ліміт страхової суми за шкоду заподіяну здоров`ю складає 260 000 грн., за шкоду заподіяну майну 130 000 грн.

В судовому засіданні представник потерпілої уточнив позовні вимоги та просив стягнути з Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду (витрати на лікування) в сумі 103 977,00 грн. 11 коп. , з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 236 150,00 грн., а також витрати на правову допомогу 30630,00грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 року в якій надається обґрунтування ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність

Відповідно до ст. ст. 33, 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Із заявою про дорожньо-транспортну пригоду та про виплату страхового відшкодування потерпіла до відповідача Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не зверталась.

Згідно відзиву на позовну заяву Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у разі встановлення рішенням суду вини ОСОБА_4 у завданні шкоди здоров`ю ОСОБА_8 в наслідок ДТП та подання потерпілою заяви про страхове відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» буде розглянуто питання про проведення страхового відшкодування.

З врахуванням наведеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення цивільного позову до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 , виходячи із підстав, зазначених у позовній заяві, суд вважає, що потерпілій злочином була спричинена істотна моральна шкода, яка виразилась як у фізичному болі, тимчасовій втраті працездатності, так і в душевних переживаннях внаслідок порушення звичного ритму її життя. При визначенні розміру грошового відшкодування суд виходить із засад розумності та справедливості, а також бере до уваги розмір добровільного часткового відшкодування обвинуваченим моральної шкоди та вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 слід стягнути на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Щодо розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений,

Ч. 1 ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Ч. 1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані.

Представником відповідача на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою допомоги захисника надано: акт приймання виконаних робіт та квитанція до прибуткового касового ордеру на суму 12 612 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, заявлена потерпілою сума витрат на правову допомогу в розмірі 30 630 грн. не підтверджена документально, а тому з обвинуваченого підлягає стягненню 12 612 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 5160 грн. 26 коп.

Питання про долю речові доказів підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого:
- ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки передбачені ст. 76 КК України, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирається.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 5160 грн. 26 коп.
Цивільний позов ОСОБА_8 до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні (витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника) в розмірі 12 612 грн. 00 коп.
Речові докази: Автомобіль марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що переданий на зберігання до спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобі, що розташований за адресою: м. Чернівці, вул. Комунальників, 4-В повернути власнику ОСОБА_9 , DVD-R диск, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається до Чернівецького Апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.
Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1