справа № 559/2705/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року с.м.т Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого- судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 , його представника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища міського типу Млинів Рівненської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000792, відомості про яке внесено до ЄРДР 10.08.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не судимого, вільно володіючого українською мовою,-

у вчиненні злочину передбаченого ст.128 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2018 року, приблизно о 02-00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці біля входу у приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: с. Онишківці, вул. Шевченка,71 А Дубенського району Рівненської області , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, не маючи прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, однак, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку голови ОСОБА_5 , від якого останній впав на асфальтобетонне покриття дороги, вдарившись головою об полотно дороги. В результаті падіння потерпілий ОСОБА_5 отримав травму голови у вигляді черепно-мозкової травми, лінійного перелому правої тім"яної кістки, забою головного мозку середнього ступеня з епідуральним нашаруванням правої тім"яної ділянки, перенхіматозного крововиливу лівої скроневої долі головного мозку, поєднаного з параорбітальним крововиливом правого ока та забоєм м"яких тканин голови, яке згідно висновку судово- медичної експертизи № 90 від 26 жовтня 2018 року за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та суду дав показання, в яких підтвердив, що злочин вчинив за обставин, вказаних у обвинувальному акті, а саме, коли перебував біля входу у приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: с. Онишківці, вул. Шевченка,71 А Дубенського району Рівненської області, під час словесного конфлікту з ОСОБА_5 наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в ліву частину його обличчя, від чого той впав навзнак і вдарився головою об асфальт, про що шкодує та розкаюється у скоєному. Після події намагався з потерпілим вирішити питання про відшкодування завданої йому шкоди. Однак, через те, що потерпілий за станом здоров"я не міг з ним контактувати, шкоди не відшкодував, інших спроб відшкодувати ОСОБА_5 завдану йому шкоду не робив.

Визнавши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою усіх учасників судового провадження недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин спричинення ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння доведеною.

Такі дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковано за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження і така кваліфікація його дій, на переконання суду, є вірною.

Обираючи покарання обвинуваченому в межах санкції ст. 128 КК України / в редакції на час вчинення злочину/, відповідно до загальних положень цього Кодексу, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, який вчинений ОСОБА_7 і передбачений ст. 128 КК України / в редакції на час вчинення злочину станом на 08.08.2018 року/ відноситься до категорії нетяжких. По місцю проживання та навчання ОСОБА_7 характеризується позитивно, ( а.с. 130-131), вперше притягується до кримінальної відповідальності ( а.с.126)

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд відносить сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи вище наведене, а також суспільно-небезпечні наслідки, які виникли внаслідок вчинення ОСОБА_7 злочину, у вигляді тяжкого тілесного ушкодження в потерпілого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку що для виправлення ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нових злочинів, слід призначити йому покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ст.128 КК України .

Водночас, дослідивши докази стосовно пред"явленого потерпілим цивільного позову, суд прийшов до наступних висновків.

Так, у даній справі потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 53 247 гривень 07 копійок, яка складається з витрат на лікування та середнього заробітку; у відшкодування завданої йому злочином моральної шкоди - 50 000 гривень; а також на користь держави судові витрати по справі.

Обвинувачений ОСОБА_7 заявлений потерпілим цивільний позов у частині стягнення відшкодування в рахунок завданої матеріальної шкоди визнав частково в розмірі 7662 грн.30 коп. В частині стягнення моральної шкоди також визнав частково і погодився сплатити в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень. Свої заперечення проти цивільного позову навів у відзиві на позов, який підтримав у судовому засіданні.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, з вимог закону слідує, що за загальним правилом підставою для відшкодування матеріальної і моральної шкоди є вина особи, діями якої спричинено таку шкоду.

Враховуючи, що в ході судового розгляду доведено факт вчинення ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.128 КК України, а відтак і його провину у вчиненому, суд вважає необхідним заявлений у справі цивільний позов задовольнити, однак, частково, з наступних підстав.

Так, судом враховується, що ОСОБА_7 вчинив по відношенню до потерпілого необережний злочин, а відтак, у нього не було умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що за змістом ст.1167 ЦК України, суттєво зменшує його вину у спричиненні наслідків від злочину, в тому числі, завданні матеріальної і моральної шкоди.

Водночас, витрати, потерпілого, які, в тому числі, здійснені його рідними за його ж рахунок на проїзд до медичного закладу, в якому він лікувався, а також на придбання медикаментів для лікування, підтверджуються документально, а саме, відповідними квитанціями / чеками/ ( т.2 а.с.39-46), відтак, є підтвердженими в сумі 11 804 грн.32 коп., а тому підлягають стягненню з обвинуваченого повністю.

Також, суд вважає підставними вимоги потерпілого про відшкодування йому втраченого заробітку за час перебування на лікарняному, однак частково, з огляду на таке.

Так, положеннями ст.1195 ЦК України регулюються правовідносини по відшкодуванню шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Вказаним правилом передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку.

До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Як встановлено судом і підтверджується документально ( т.2 а.с.34-35), потерпілий ОСОБА_5 , у зв"язку з отриманими внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями, перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Рівненської центральної міської лікарні з 09.08.2018 р. по 23.08.2018 р.. Також встановлено, що на той час він перебував у трудових правовідносинах з ПАТ " Тернопільський молокозавод" та отримував дохід за :

- червень 2018 - 16342,50 грн.;

- липень 2018 - 25100,25 грн.;

- серпень 2018 - 4760,40 грн.

Таким чином, відповідно до положень ст. 1197 ЦК України для обчислення втраченого заробітку, береться до уваги дохід ОСОБА_5 за останніх три місяці, що передували ушкодженню його здоров"я. Сумарно дохід ОСОБА_5 за вказаний період /92 календарних дні/ становив - 46 203 гривні. Документально підтвердженим є період перебування ОСОБА_5 на лікуванні з 09.08.2018 р. по 23.08.2018 р., тобто 15 календарних днів. Отже, потерпілому підлягає відшкодуванню середній заробіток у пропорційному відношенні за вказаний період часу в розмірі /46 203 х 15: 92=7 533/ - 7 533 гривні. Посилання потерпілого на його перебування на лікарняному впродовж 2 місяців свого документального підтвердження не знайшли, у зв"язку з чим, до задоволення підлягають вимоги про відшкодування втраченого заробітку лише за період з 09.08.2018 р. по 23.08.2018 р. - 15 календарних днів в сумі 7 533 грн.

При цьому, суд відхиляє заперечення ОСОБА_7 про те, що втрачений заробіток ОСОБА_5 не підлягає відшкодуванню, у зв"язку з виплатою йому лікарняних, оскільки такі виплати мають різну правову природу, правові підстави та розмір. Зокрема, виплата лікарняних здійснюється, згідно із Законом України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування", у відповідності з вимогами якого ОСОБА_5 сплачував страхові внески зі свого доходу, що в свою чергу, і є підставою для виплат, пов"язаних з тимчасовою непрацездатністю /правовідносини зі страхування/. В той час, як підставою для виплати втраченого заробітку, у зв"язку з ушкодженням здоров"я, відповідно до ст.1195 ЦК України є наявність у діях винної особи, яка спричинила таке ушкодження, складу юридичного проступку.

Відтак, до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, підлягають витрати на лікування потерпілого в сумі 11 804 грн. 32 коп. та розмір втраченого заробітку в сумі 7533 грн., а всього - 19 337,32 гривень

Вирішуючи питання про розмір цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд, відповідно до ст.23 ЦК України, враховує обставини справи, особу обвинуваченого, його матеріальний стан, час лікування потерпілого, негативні наслідки, які виникли у нього від отриманої травми та його моральні страждання і їх тривалість, внаслідок вчиненого злочину.

Так, суд приймає до уваги, що внаслідок злочину, потерпілому завдано тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 зазнав фізичного болю та душевних страждань, перебував на стаціонарному лікуванні. Проте, загальна тривалість його стаціонарного лікування документально обчислюється в 15 днів, а тому є недовготривалим. Разом з тим, з матеріалів справи видно, що здоров"я потерпілого після виписки зі стаціонара повністю не відновилось, оскільки з епікризу вбачається, що ОСОБА_5 був виписаний в задовільному стані на подальше лікування у невролога за місцем проживання, продовжує хворіти. ( т.1 а.с.35) Відомостей про тривалість амбулаторного лікування ОСОБА_5 суду не надав, стверджуючи, що загалом лікувався протягом двох місяців, і хоча підтвердження такому строку лікування немає, однак,судом враховується, що негативні наслідки для здоров"я ОСОБА_5 мали місце і після виписки зі стаціонару, що також має значення при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд також враховує, що внаслідок спричинення тяжкого тілесного ушкодження в житті потерпілого сталися негативні зміни у вигляді психологічного пригнічення, пов`язаного із неприємними спогадами про подію злочину та подальше лікування. При цьому, суд відмічає, що на час розгляду справи ОСОБА_7 в рахунок понесених потерпілим моральних страждань будь-якого відшкодування не здійснив.

Отже, потерпілий заслуговує на справедливе відшкодування завданої йому протиправними діями ОСОБА_7 моральної шкоди.

Разом з тим, суд при визначенні розміру моральної шкоди, враховує матеріальний стан самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який офіційно ніде не працює, проте має неофіційні доходи. На утриманні в ОСОБА_7 неповнолітніх осіб, або непрацездатних осіб, немає. Крім цього, як зазначено вище, ОСОБА_7 вчинив по відношенню до потерпілого необережний злочин, а відтак у нього не було умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що в свою чергу суттєво зменшує ступінь його вини у спричиненні наслідків від злочину, в тому числі, завданні моральної шкоди. А тому, при визначенні розміру моральної шкоди має бути досягнуто розумного балансу між усіма вище наведеними обставинами, які враховуються для здійснення такого відшкодування.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково. А саме, враховуючи вище наведене у сукупності, приймаючи до уваги також тривалість досудового та судового провадження / більшн 2 -х років/, впродовж яких, насамперед, обвинувачений, а також потерпілий не виявляли наміру і не вчиняли дій, залежних від кожного з них, спрямованих на досягнення домовленості про розмір такого відшкодування, дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування, що підлягає стягненню з обвинуваченого в рахунок завданої потерпілому моральної шкоди в сумі 20 000 гривень.

Згідно обвинувального акта заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України і призначити йому покарання за ст.128 КК України обмеження волі строком на 1 / один/ рік .

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк - 1 /один/ рік.

Зобов"язати ОСОБА_7 на підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України впродовж іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 19 337 /дев`ятнадцять тисяч триста тридцять сім/ гривень 32 копійки в рахунок відшкодування завданої йому злочином матеріальної шкоди;

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди - 20 000 /двадцять тисяч/ гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ: