Справа № 127/3661/19
Провадження №11-кп/801/1297/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2020 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004739 від 07.12.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тростянець Вінницької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою освітою, працюючого слюсарем фізичної особи підприємця ОСОБА_8 , інваліда ІІ гр., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

Не погодившись з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2020 року захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2020 року за ч.2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, виключивши призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, в решті вирок залишити без змін.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2020 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 п. п. 1, 2 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової автотехнічної експертизи № 25 від 25.01.2019, судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 890 від 26.12.2018 в сумі 2002 (дві тисячі дві) грн. 00 коп.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2018, на автомобіль марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився у володінні ОСОБА_7 скасовано.
Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_7 , 07.12.2018 близько 17:00 години керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині вулиці Брацлавська в місті Вінниці, зі сторони вулиці Нансена в напрямку вулиці Довженка, під час виїзду на регульоване перехрестя вулиць Брацлавська-Замостянська-Д.Нечая, при перемиканні дублюючого світлофора на червоний (забороняючий рух) сигнал для транспортних засобів, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості або зупинки свого автомобіля, при цьому не виконавши вимоги дорожнього знаку 5.62 та вимоги дорожньої розмітки 1.12, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину справа-наліво на зелений (дозволяючий рух) сигнал світлофора по розмітці регульованого пішохідного переходу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 85 від 28.01.2019, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма голови, шийного відділу хребта та грудної клітки: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, закрита хребетноспинномозкова травма - уламковий перелом тіла 7-го шийного хребця з ушкодженням спинного мозку в шийному відділі, клінікою порушення функцій спинного мозку (тетрапарез, порушення функції тазових органів)». Вказані ушкодження у ОСОБА_10 належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя в момент спричинення.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 25 від 25.01.2019: «В ситуації, яка склалася, водій ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. п. 8.7.3 (е), 16.8, дорожнього знака 5.62 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху, при цьому, в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. п. 8.7.3 (е), 16.8, дорожнього знака 5.62 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».
Таким чином, в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 8.7.3 (е), п. 16.8, дорожнього знака 5.62 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 8.7.3 - Сигнали світлофора мають такі значення: - «е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;
п. 16.8 - «Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62 СТОП він повинен керуватися сигналами кожного світлофора»;
п. 33.5 Інформаційно вказівні знаки - «Знак 5.62 «Місце зупинки». Місце зупинки транспортних засобів під час дії заборонного сигналу світлофора (регулювальника) чи перед залізничними переїздами, рух через які регулюється світлофорами.»
п. 34.1 Горизонтальна розмітка - «1.12 (стоп-лінія) позначає місце, де водій повинен зупинитися ...».
Порушення вищезазначеної вимоги п. п. 8.7.3 (е), 16.8, дорожнього знака 5.62 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що застосовуючи додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки суд посилається лише на те, що порушення ПДР потягнуло за собою спричинення тяжких тілесних ушкоджень та при цьому не врахував, що ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався, є інвалідом 2-ої групи у звязку з чим йому важко пересуватися і автомобіль є єдиним засобом, щоб добратися до місця роботи та постійного відвезення до лікарні його 80-річної матері, яка хворіє та потребує медичної допомоги.
На думку захисту, з урахуванням обставин, що помякшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, особи обвинуваченого, суд міг би прийти до переконання та не застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, обґрунтований, базується на всебічно, повно і об`єктивно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка та учасниками судового розгляду не оспорюється.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України є вірною.
Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині призначення додаткового покарання, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст.ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки щодо виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в дотримання вимог ст.65-67 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а саме те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, прийняв до уваги його вік, стан здоровя, сімейні обставини, а саме те, що він являється інвалідом ІІ групи, наявність обставин, що пом`якшують покарання повне визнання вини, добровільне часткове відшкодування шкоди, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо наявності ряду обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання є безпідставними, оскільки злочин, вчинений ОСОБА_7 згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, порушення останнім Правил дорожнього руху України потягло за собою наслідки, яких можна було уникнути за умови дотримання швидкості руху транспортного засобу та правил дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України та визначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Висновки суду першої інстанції, щодо наявності підстав для застосування ст.75 КК України в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням є належним чином обґрунтованими та вмотивованими.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України.

Тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, суд апеляційної інстанції ,-
п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4