ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2020р. у кримінальному провадженні 0001041 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, уродженця м. Тертер, Азербайджанської Республіки, мешканця АДРЕСА_1 ,із вищою освітою,не одруженого,не працюючого,раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.37, ч.1 ст. 119 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.37, ч.1 ст. 119 КК України і йому призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишений у виді домашнього арешту.Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з моменту вступу вироку в законну силу.Зараховано ОСОБА_6 період перебування його під вартою з 03 серпня 2019 року по 22 січня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 7800, 19 грн.Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишено без розгляду.
Вирішена доля речових доказів.

Провадження№11-кп/822/24/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія:ч.4 ст.37,ч.1 ст.119КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого із проханням змінити вирок в частині призначення покарання, застосувати положення ст.ст. 69-1 та 75 КК України, призначити покарання у виді двох років позбавлення волі та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

Вимоги обґрунтовують тим, що районний суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність,оскільки при призначенні покарання безпідставно не врахував пом`якшуючу покарання обставину добровільне відшкодування завданого збитку.У сукупності із наявністю іншої пом`якшуючої покарання обставини-щирого каяття у скоєному,а також повного визнання вини ОСОБА_6 ,суд повинен був призначити йому покарання із застосуванням вимог ст.69-1 КК України на строк,не більше ніж 3 роки 2 місяці позбавлення волі

Також зазначають, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ,є нетяжким,вчинений внаслідок виниклого конфлікту між двома сім`ями та протиправної поведінки самого потерпілого, який спричинив ножове поранення у живіт родичу обвинуваченого ОСОБА_12 та тримаючи ніж у руках,погрожував фізичною розправою.

Суд,на думку апелянтів,повною мірою не врахував,що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, повністю визнав винуватість, співпрацював зі слідством та судом, надавав зізнавальні покази, неодноразово просив вибачення у потерпілих, які просили суворо його не карати та не позбавляти волі, відшкодував завданий збиток, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, по місцю проживання характеризується позитивно, проживає із братом,який є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду.

Наведені обставини апелянти вважають достатніми для застосування вимог ст.75 КК України,а призначене районним судом покарання- явно несправедливим через його суворість

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 03.08.2019 року біля 15 год. 40 хв. разом зі своїм батьком ОСОБА_13 , біля будинку №263 по вул. Руській у м. Чернівці, за ініціативи ОСОБА_9 , зустрілись з останнім для вирішення виниклої між їх родинами конфліктної ситуації, причиною якої було нібито поширення ОСОБА_14 , який є чоловіком рідної сестри ОСОБА_15 - ОСОБА_16 , неправдивої інформації про дочку ОСОБА_17 - ОСОБА_18 .
Під час розмови, яка відбувалась в ході зазначеної зустрічі, вказані особи почули крики ОСОБА_16 , які лунали від будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_19 підбіг до вказаного будинку і біля нього побачив ОСОБА_20 , у якого було наявне поранення в області черевної порожнини, звідки текла кров.При цьому ОСОБА_21 сказала, що вказане тілесне ушкодження було щойно спричинене сином ОСОБА_17 - ОСОБА_22 . Реагуючи на цю ситуацію, та усвідомлюючи, що ОСОБА_22 озброєний ножем та може із його застосуванням спричинити тілесні ушкодження ще комусь із членів його родини та навіть позбавити їх життя, ОСОБА_19 одразу побіг до себе у квартиру АДРЕСА_3 , де з метою подальшого захисту себе та членів своєї родини від можливих протиправних дій ОСОБА_23 , взяв столовий ніж та тримаючи його у руці вибіг на вулицю.
На вулиці Агазаде Руслан побачив біля буд АДРЕСА_2 значне скупчення людей які галасували, а наблизившись до них він побачив членів своєї родини ОСОБА_15 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , навпроти яких стояли ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , члени вказаних двох родин між собою сперечались та галасували.При цьому ОСОБА_26 поводив себе агресивно, тримав у руці ножа та кричав до членів родини ОСОБА_19 , що всіх поріже.
Тоді, ОСОБА_19 став між членами своєї родини та ОСОБА_22 , зокрема став до останнього обличчям з метою недопущення з його боку можливого нападу на членів своєї родини та з метою захисту їх життя та здоров`я і при цьому аналогічно як і ОСОБА_26 тримав у руці ножа. Сприймаючи дії ОСОБА_19 як дії, пов`язані з можливим нападом на нього, ОСОБА_26 , з метою оборони, тримаючи в руці ножа, почав ним розмахувати та робити випади в бік ОСОБА_19 .
Оцінюючи ситуацію, яка склалась, а також те, що ОСОБА_26 вже спричинив ножем тілесні ушкодження ОСОБА_12 , які поставили під загрозу життя останнього, ОСОБА_19 біля 15 год. 55 хв. 03.08.2019 року дійшов висновку, що ОСОБА_26 має намір ножем, який тримає у руках, завдати йому тілесних ушкоджень чи ще комусь із членів його родини, які знаходились поряд та навіть при цьому позбавити когось життя.
Відтак,діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_29 , що, на його думку, могло б зупинити вчинення останнім подальших протиправних дій, ножем який тримав у правій руці, з метою як на його погляд захисту охоронюваних законом своїх та членів своєї родини прав та інтересів, завдав удару в область грудної клітки ОСОБА_23 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження,небезпечні для життя,що спричинили смерть потерпілого у вигляді рани, розташованої на грудній клітці справа на рівні 3-го міжребір`я по середньо ключичній лінії.
Смерть ОСОБА_23 настала о 17 год.00 хв. 03.08.2019 року у ЛШМД м. Чернівці від гемарогічного шоку, що розвинувся внаслідок масивної зовнішньої та внутрішньої кровотечі, яка в свою чергу виникла, як ускладнення проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення грудної клітки справа з ушкодженням правої легені.
Так, ОСОБА_19 , завдаючи при зазначених вище обставинах удару ножем ОСОБА_29 , невірно оцінив ситуацію яка цьому передувала, припускаючи що ОСОБА_26 мав намір ножем йому чи ще комусь з членів його родини спричинити тілесні ушкодження та можливо таким чином позбавити їх життя, так як в дійсності ОСОБА_26 тримаючи ножа у руках не мав наміру цього робити, а фактично тримав ножа у руках, розмахував ним і поводив себе агресивно лише з метою свого особистого захисту, боячись, що сам ОСОБА_19 та члени його і ОСОБА_20 родини, якому він спричинив тілесні ушкодження можуть наблизитись до нього та вчинити над ним самосуд і при цьому завдати шкоди його життю та здоров`ю. При цьому, в обстановці яка склалась, ОСОБА_19 не усвідомлював, але міг усвідомлювати відсутність реального суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_23 , хоча б задавши з цього приводу питання самому ОСОБА_29 чи відійшовши в бік разом з членами своєї родини від останнього і при цьому викликати працівників правоохоронних органів, що б дало змогу іншими методами завадити розвитку події, яка у своєму підсумку призвела до настання смерті ОСОБА_23 .

Потерпілі та представник потерпілих належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду,висловили свою позицію по суті апеляційної скарги у поданих апеляційному суду клопотанні та поясненні,а тому суд вважає за можливе здійснити апеляційних розгляд за їх відсутності та підстав для відкладення апеляційного розгляду не вбачає.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу,доводи прокурора про відсутність підстав для зміни судового рішення,дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.37, ч.1 ст. 119 КК України апелянтами не оспорюється, а тому апеляційний суд не наводить в ухвалі доводів на підтвердження висновків суду в цій частині.

Згідно ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що таких вимог районний суд дотримався не в повній мірі.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд вказав, що враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, здійснює догляд за братом, який є особою з інвалідністю, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання,суд врахував визнання вини та щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
На думку суду,враховуючи тяжкість вчиненого злочину,позицію потерпілих та тяжкість незворотних наслідків у виді смерті молодої людини та даних про особу,яка вчинила злочин, підстав для застосування вимог ст.75 КК України немає.
Разом із тим, поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини,які істотно вплинули на правильність судового рішення в частині призначення покарання.
Вказавши,що враховує ступінь тяжкості скоєного злочину,суд повною мірою не зважив,що злочин,передбачений ст.119 КК України, відповідно до ст.12 КК України є нетяжким та вчинений ОСОБА_6 із необережності.
Відповідно до обвинувального акту та сформульованого у вироку обвинувачення,яке суд вважав доведеним,удар ножем потерпілому ОСОБА_29 був нанесений обвинуваченим із метою недопущення з боку потерпілого можливого нападу на членів родини обвинуваченого та з метою захисту їх життя та здоров`я, оскільки ОСОБА_26 поводив себе агресивно, тримав у руці ножа,робив випади в бік ОСОБА_19 , кричав до членів родини обвинуваченого, що всіх поріже та вже спричинив ножем тілесні ушкодження родичу обвинуваченого ОСОБА_12 ,заподіявши удар у живіт.
Згідно висновку СМЕ,обвинуваченим потерпілому був нанесений при обставинах,які зазначені вище,лише один удар ножем,який,однак,спричинив наслідки у виді смерті.
Із матеріалів провадження також вбачається,що по факту заподіяння 03.08.2020 року ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_22 були внесені відомості до ЄРДР за ст.121 ч.1 КК України(т.4 а.с.88)
Отже,злочин був вчинений ОСОБА_19 внаслідок неправомірної поведінки самого потерпілого,і це істотно знижує ступінь фактичної тяжкості цього злочину,що суд належним чином при призначенні покарання не врахував.
Окрім того,під час судового розгляду потерпілі, для яких наслідки у виді смерті родича є незворотними та найбільш морально важкими, просили суд суворо обвинуваченого не карати та не позбавляти волі,претензій матеріального та морального характеру до нього не мають,від цивільного позову відмовились.Про це також подали письмові заяви(т.7 а.п.145,147,149).
Під час апеляційного розгляду представник потерпілих в інтересах потерпілих подала заяву про те,що потерпілі підтримують апеляційну скаргу сторони захисту щодо необхідності застосування вимог ст.75 КК України,оскільки обвинувачений зробив усе можливе для миру з їхньою родиною,просив вибачення та щиро розкаявся.Жодних претензій потерпілі не мають,вважають,що ОСОБА_30 не є суспільно-небезпечною людиною, оскільки,з огляду на його поведінку,повністю виправився.Просили задовольнити апеляційну скаргу захисників в інтересах обвинуваченого.
За вимогами закону,суд,досліджуючи дані про особу обвинуваченого, повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи покарання,суд врахував,що внаслідок злочину настала смерть молодої людини,однак не зважив на вік обвинуваченого,який також молодого віку,1994 року народження.
До вчинення цього злочину жодних негативних даних про його особу у провадженні немає.
Натомість встановлено,що ОСОБА_6 згідно вимоги УІАП ГУНП в Чернівецькій області раніше не судимий (т.4 а.п.23).Дані про те,що він притягувався до адміністративної чи іншої відповідальності,також відсутні.
Обвинувачений є громадянином України,із вищою освітою,має постійне зареєстроване місце проживання у м.Чернівці,по місцю проживання та навчання характеризується позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, здійснює догляд за братом, який є особою з інвалідністю з дитинства.
У провадженні судом встановлені обставини,які пом`якшують покарання-визнання вини,щире каяття.
Обставини,які би обтяжували покарання,відсутні.
Викладені вище обставини залишились без належної оцінки суду першої інстанції,і це істотно вплинуло на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання.
Відмова потерпілих від цивільного позову та отримання матеріального відшкодування є їх правом і не може бути оцінена як добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим,а тому підстав для застосування вимог ст.69-1 КК України судова колегія не вбачає.
Відповідно до ст.50 КК України,покарання має на меті не тільки кару,а й виправлення засудженого,а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженим,так і іншими особами.
Враховуючи викладене вище у сукупності, зокрема те, що ОСОБА_6 вчинений нетяжкий злочин з необережності,фактичні обставини його скоєння внаслідок неправомірної поведінки самого потерпілого,позицію потерпілих, які у районному суді просили не позбавляти ОСОБА_6 волі,а під час апеляційного розгляду представник потерпілих подала заяву про те,що потерпілі підтримують апеляційну скаргу сторони захисту щодо застосування ст.75 КК України,особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується,здійснює догляд за братом-особою з інвалідністю, молодий вік обвинуваченого, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність таких,що його обтяжують, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для застосування вимог ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням і задоволення в цій частині апеляційної скарги.
На думку колегії суддів, яка узгоджується з позицією потерпілих, таке покарання відповідатиме меті покарання,що встановлена ст.50 КК України,є необхідним і буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Отже,вирок районного суду необхідно змінити з підстав,що передбачені ст.ст.407,409,413,414 КПК України,оскільки внаслідок незастосування закону про кримінальну відповідальність,який підлягав застосуванню(ст.75 КК України) судом призначене покарання,яке є явно несправедливим внаслідок суворості.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,414,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 за ч.4 ст.37, ч.1 ст. 119 КК України змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного за ч.4 ст.37, ч.1 ст. 119 КК України покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3