ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2702/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013419 від 26 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.. 1, 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 220 - 2 КК України, -

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013419 від 26 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.. 1, 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 220 - 2 КК України. Мотивуючи скаргу тим, що що 01 липня 2020 року слідчим суддею Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_5 надано дозвіл слідчому ОСОБА_6 , а також слідчим слідчої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та групі прокурорів Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у кримінальному провадженні № 0013419 від 26 грудня 2017 року, за їх дорученням оперативним підрозділам дозвіл на проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою: на першому поверсі та на 5 - му поверсі офісне приміщення № 503 за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить Українським ЗАТ по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур», з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя кримінального правопорушення, речей і документів, що мають значення для досудового розслідування та можуть бути доказами під час судового розгляду - паперові носії інформації (договори, додаткові угоди, додатки до них, акти виконаних робіт, накладні, специфікації, доповнення, акти звірки, блокноти, записні книжки, чорнові записи тощо); електронні носії інформації ( дискові накопичувачі, флешки, картки пам`яті, оптичні диски, персональні та планшетні комп`ютери, ноутбуки, мобільні телефони); грошові кошти, отримані в результаті діяльності протиправного механізму, банківські карти та інші предмети, які стосуються вчиненого кримінального правопорушення та містять відомості про фінансові оборудки з коштами, що мають сумнівне джерело походження шляхом проведення валютно - обмінних операцій, обміну криптовалюти на готівку та навпаки, «перестановки» грошових коштів клієнтів на території України та за її межами з використанням телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » й інших «Інтернет - ресурсів», без наявності відповідних ліцензій і дозволів.

В судове засідання скаржник не з"явився, про дату час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду належно повідомлений, звернувся до слідчого судді із заявою про розгляд такого клопотання за його відсутності, вважаючи клопотання необгрунованим. Відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Із скарги, додатних до неї документів вбачається, що в провадженні Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013419 від 26 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.. 1, 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 220 - 2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 25 грудня 2017 року до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві звернувся громадянин України ОСОБА_22 та повідомив, що за адресою: АДРЕСА_2 , невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами у сумі 17 000 гривень. За результатами розгляду звернення працівниками поліції 26 грудня 2017 року було внесено відповідні дані в ЄРДР та розпочато кримінальне провадження щодо факту заволодіння особистими грошовими коштами ОСОБА_22 невстановленими особами.

Також, 28 лютого 2018 року Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві внесено відомості до ЄРДР на підставі ч. 1 ст. 220-2 КК України за фактом проведення працівниками ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті» фінансових операцій, які значно перевищують встановлені регулятором обмеження, подання завідомо неповної та недостовірної інформації про результати діяльності фінансової установи.

При цьому, 10 червня 2020 року до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві звернувся громадянин України ОСОБА_23 та повідомив, що в 2017 році невстановлені особи шахрайським чином заволоділи грошовими коштами у сумі 500 дол. США під час купівлі криптовалюти. Вказані кошти були перераховані на банківську карту № НОМЕР_1 , що оформлена на ОСОБА_24 невстановленими особами, які подають підроблені документи для державної реєстрації юридичних/фізичних осіб-підприємців та їх банківських карт. За результатами, розгляду заяви працівниками поліції внесено відомості до ЄРДР на підставі ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що вказаним протиправним фінансовим механізмом було ошукано громадян України, які перерахували грошові кошти на банківські карти фізичних осіб при купівлі криптовалюти. В подальшому, учасники протиправного механізму систематично виводили вказані грошові кошти на банківські реквізити підконтрольних юридичних/фізичних осіб, електронні цифрові гаманці тощо.

01 липня 2020 року слідчим суддею Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_5 надано дозвіл слдічому ОСОБА_6 , а також слідчим слідчої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та групі прокурорів Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у кримінальному провадженні № 0013419 від 26 грудня 2017 року, за їх дорученням оперативним підрозділам дозвіл на проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою: на першому поверсі та на 5 - му поверсі офісне приміщення № 503 за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить Українським ЗАТ по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур», з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя кримінального правопорушення, речей і документів, що мають значення для досудового розслідування та можуть бути доказами під час судового розгляду - паперові носії інформації ( договори, додаткові угоди, додатки до них, акти виконаних робіт, накладні, специфікації, доповнення, акти звірки, блокноти, записні книжки, чорнові записи тощо ); електронні носії інформації ( дискові накопичувачі, флешки, картки пам`яті, оптичні диски, персональні та планшетні комп`ютери, ноутбуки, мобільні телефони ); грошові кошти, отримані в результаті діяльності протиправного механізму, банківські карти та інші предмети, які стосуються вчиненого кримінального правопорушення та містять відомості про фінансові оборудки з коштами, що мають сумнівне джерело походження шляхом проведення валютно - обмінних операцій, обміну криптовалюти на готівку та навпаки, « перестановки » грошових коштів клієнтів на території України та за її межами з використанням телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » й інших «Інтернет - ресурсів», без наявності відповідних ліцензій і дозволів.

Постановою слідчого слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП в місті Києві від 10 липня 2020 року, у тому числі, і грошові кошти вілучені під час обшуку, які визнано речовими доказами.

Частиною 7 ст. 236 КПК України визначено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Правовий статус майна вилученого під час обшуку, яке входить до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку має відмінний статус з тимчасово вилученим майном. Так тимчасово вилучене майно відповідно до положень ст. ст. 176 - 174 КПК України передбачає процедуру його повернення або накладення на нього арешту слідчим суддею, а також можливість повного або часткового скасування арешту тимчасово вилученого майна, якщо буде доведено, що подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Щодо майна яке вилученого під час обшуку, яке входить до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку положенням чинного Кримінально-процесуального кодексу України не передбачено процедури накладення арешту на таке майно, як не передбачено процедури його скасування та оскарження правомірності його тривалого необґрунтованого утримання. Що вказує на відсутність ефективного засобу юридичного захисту права власності на майно яке вилучено під час обшуку.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголосив, що закон має з достатньою чіткістю визначати межі дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення з урахуванням законної мети відповідного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Будь - яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити « справедливий балан с» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти органи державного примусу (див. рішення у справі « Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положення ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України перебувають, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Тобто критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, що містять достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення.

Підставою вважати заяву чи повідомлення про злочин є наявність в таких заяві або повідомленні об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, зокрема, про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину та інше.

Припущення скаржника зводяться до заперечень на результати обшуку. У такий спосіб скаржник намагається впливати на результати кримінального провадження.

Статтею 40 КПК України, визначено гарантії незалежності і недоторканності слідчих, згідно з якими вплив на них у будь - який спосіб забороняється, що означає заборону будь - яких дій стосовно слідчих незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню слідчому в виконанні їх професійних обов`язків чи схилити їх до винесення незаконного рішення. Заборона впливу на слідчих у будь який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Аналіз правового змісту ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст.167 КПК України дає підстави для висновку про те, що тимчасовим вилученням майна, відповідно до частини 1 ст.167 КПК України, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про його арешт або повернення. Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України. В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст. 169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.

Відповідно до ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Доля речових доказів в кримінальному провадженні по його закінченню вирішується слідчим або судом.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

За таких правових підстав та встановлених правовідносин клопотання підлягає відмові у його задоволенні.

На підсьаві вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволені скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013419 від 26 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1, 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 220 - 2 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: