Справа № 495/9300/18
Номер провадження 1-кп/495/229/2020
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу
02 вересня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002783 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

В провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, мотивуючи тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 19.09.2020 року, кримінальне провадження до обраного строку не буде розглянуто, ризики відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наведені раніше при застосуванні запобіжного заходу на теперішній час не змінились. ОСОБА_3 обвинувачується у тяжкому злочині за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років та бажаючи уникнути покарання він може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки стороною обвинувачення не надано належних доказів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зауважив, що у його підзахисного міцні соціальні зв`язки та він має постійне місце проживання на території Білгород-Дністровського району Одеської області. Звернув увагу на та, що його підзахисний вже два роки перебуває під вартою, а свідки до суду не з`являються. Крім того потерпіла по справі вже дала свої покази, а тому ризик впливу на неї з боку його підзахисного спростовується. Також зауважив, що його підзахисний є особою похилого віку та у нього за час перебування в місцях позбавлення волі погіршився стан здоров`я. Просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання та обвинувального акту, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 з 30.08.2018 року перебуває під вартою.

По справі досліджені письмові докази сторони обвинувачення, а також допитані потерпіла та один свідок.

На неодноразові виклики суду інші свідки до суду не з`являються, ухвали про примусовий привід свідків органом поліції не виконуються.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

Суд враховує вимоги ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Також Суд вказав, що п. 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Крім іншого суд враховує правову позицію у рішенні ЄСПЛ по справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1(с) Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

На підставі викладеного та враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання на території Білгород-Дністровського району Одеської області, його позитивну характеристику, а також те, що по справі вже допитано потерпілу, одного свідка та досліджено письмові докази, те, що по кримінальному провадженню цивільного позову не заявлено, інші свідки по справі тривалий час без поважних причин до суду не з`являються, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та приходить до висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах ст. 181 КПК України, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на час судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 щодо продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю по місцю мешкання за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці, який діє до 31.10.2020 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 ,наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду за викликом;
- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілою по вказаному кримінальному провадженню.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1