г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1653/18
Номер провадження 1-кс/213/913/20
У Х В А Л А
10 грудня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про відвід судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні №0000357 від 22 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :
27 листопада 2020 року в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 березня 2018 року за №0000357, за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України захисником ОСОБА_6 заявлено відвід судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 , який мотивовано тим, що нею здійснювався розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , під час якого ОСОБА_5 допитувався в якості свідка. Вказав, що дане кримінальне провадження було виділено з вказаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , вважає, що у суду сформувалась думка з приводу вини обвинуваченого.
Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 в судовому засіданні вважала заяву про відвід обґрунтованою, зазначила, що раніше з вказаних підстав заявляла самовідвід. Вказала, що нею вже вивчались матеріали кримінального провадження, ОСОБА_5 допитувався в якості свідка та під час допиту давав визнавальні показання щодо обставин даного кримінального провадження. Захисником ОСОБА_6 заявлено відвід з тих підстав, що головуючому судді стали відомі з інших джерел відомості щодо обставини справи. Посилаючись на п. 2.5 Бангалорських принципів, для забезпечення об`єктивності судового розгляду, просила заяву про відвід задовольнити.
Прокурор просила вирішити заяву про відвід на розсуд суду.
Інші учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки не повідомили.
Враховуючи вимоги ст.ст. 22, 26 та 81 КПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід судді ОСОБА_4 у відсутність осіб, що не з`явились.
Вивчивши заяву про відвід судді ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Як встановлено у судовому засіданні, кримінальне провадження №0000617 від 01 червня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке було об`єднано з кримінальним провадженням №0000977 від 08 липня 2016 року, виділено, в окреме провадження з із кримінального провадження №0000357 від 22 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Так, як встановлено із приписів частин 1 і 2 ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
Відповідно до ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом….
Відповідно до пунктів 4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
Згідно до положень ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII , ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.
Відповідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм власним внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до пунктів 4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Заява про відвід мотивована здійсненням судового розгляду (в тому числі дослідженням доказів, допиту в якості свідка ОСОБА_5 ) кримінального провадження №0000977 від 08 липня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, яке безпосередньо пов`язане з кримінальним провадженням №0000357 від 22 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, що, на думку заявника, унеможливлює достатній ступінь безсторонності судді.
Достатніх доказів, які б свідчили про упередженість судді ОСОБА_4 при розгляді кримінального провадження не наведено, зазначення, що ОСОБА_4 як суддею цього ж суду розглядалось інше кримінальне провадження, розслідування якого тісно пов`язане із кримінальним провадженням №0000357 від 22 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не можуть вважатись доказами неупередженості.
Як зазначив Європейський суд у кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).
Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).
Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" від 10 грудня 2009 року, зокрема у п.66, наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", п. 42). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії п. 43).
При цьому, ЄСПЛ у справі "Ушаков та Ушакова проти України" 18 червня 2015 року п.78 вказав на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (див. також рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" від 21.07.2011 року).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.
У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.
З аналізу вище зазначених норм чинного законодавства, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.
Крім того, згідно рішення ради суддів України № 46 від 07.09.2017 року «Про роз`яснення деяких питань конфлікту інтересів в діяльності суддів» наявність судового рішення, яке ухвалено судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Заявлений відвід зводиться до припущень сторони захисту щодо упередженості судді.
При цьому, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , оцінку правомірності дій ОСОБА_5 суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and OfitserovvRussia, заяви№ 46632/13 і №28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі угоди.
З огляду на наведене суд дійшов переконання, що розгляд іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 не стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_5 .
Суд не вбачає порушення принципу презумпції невинуватості та інших загальних засад кримінального провадження.
Аналогічних правових висновків пришла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 639/2837/19 викладених в постанові від 18 травня 2020 року.
Суд звертає увагу також на те, що Стаття 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом. У зв`язку із цим Європейський суд з прав людини встановив об`єктивний і суб`єктивний критерії визначення неупередженості суддів.
Про це ЄСПЛ нагадав у рішенні у справі «Олександру-Маріан Янку проти Румунії» (заява № 60858/15), в якому зокрема вказувалось, що ОСОБА_8 було засуджено у двох кримінальних провадженнях за фінансові злочини, які він вчинив як керівник декількох підприємств. Через тісний зв`язок частина доказів з першого провадження використовувалася у другому, при цьому до колегії, що розглядала другу справу, входив суддя ОСОБА_9 , який також розглядав першу справу.
Оскаржити упередженість цього судді на національному рівні не вдалося, тож Янку, посилаючись на статтю 6§1 (право на справедливий судовий розгляд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звернувся до Європейського суду з прав людини.
У Страсбурзі нагадали про існування у цьому питанні об`єктивного і суб`єктивного аспектів. Суб`єктивний стосувався особистих переконань або поведінки судді, а об`єктивний передбачав необхідність перевірки, чи існували встановлені факти, які могли б викликати сумніви в неупередженості.
Застосовуючи цей підхід до справи Янку, ЄСПЛ не знайшов підтвердження тому, що суддя ОСОБА_9 продемонстрував будь-яке особисте упереджене ставлення до заявника.
Високі судді звернули увагу на відсутність об`єктивних причин для занепокоєння пана ОСОБА_8 щодо неупередженості судді. Останній намагався відмовитися від розгляду справи і заявляв самовідвід. Але робив він це не через фактичні сумніви в неупередженості, я як запобіжний захід. І ця заява була відхилена достатньо вмотивованим рішенням.
Хоча інший суддя, який брав участь у розгляді першої справи проти Янку разом із ОСОБА_9 , був відсторонений від засідання у другій справі. І такий відвід був заснований на кількох підставах, зокрема на тому, що суддя висловлював думку щодо другої справи під час апеляції.
Тож окрім передбачуваної подібності двох проваджень, поведінка ОСОБА_9 не була такою, щоб об`єктивно обґрунтувати занепокоєння пана ОСОБА_10 щодо неупередженості судді. Відтак, стаття 6§1 Конвенції порушена не була.
Аналізуючи заяву про відвід судді ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що вказані підстави та мотиви, які наведені в заяві про відвід, є необґрунтованими доводами про неможливість розгляду справи вказаним суддею, будь-яка заінтересованість судді у результаті розгляду справи не підтверджені посиланнями на певні достовірні факти, а тому приводу для відводу не вбачається.
Враховуючи вищенаведене, такі доводи, зазначені у заяві в цій частині, не є обставинами, які свідчать про наявність підстав для відводу судді, а тому наведене у сукупності свідчить про відсутність підстави для відводу судді ОСОБА_4 , передбачених КПК України.
Поряд з цим враховуючи підстави зазначені в п.4. ч.1. ст.75 КПК України, відповідно до яких слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні і підлягає відводу, якщо у однієї із сторін по справі є підстави сумніватись в об`єктивності та неупередженості судді, суд вважає, що викладені в заяві про відвід саме такі обставини необхідно прийняти до уваги.
Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду по справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 року).
Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Приймаючи до уваги, що у сторони захисту в даному кримінальному провадженні склалось враження необ`єктивності судді ОСОБА_4 , а також те, що з цих підстав суддею ОСОБА_4 раніше двічі заявлявся самовідвід, щоб усунути сумніви щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд та законності судового рішення у відповідності до принципів ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, вимог ст. 75 КПК України та з метою виключення сумнівів в об`єктивності, суд дійшов до висновку про задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_4 з цих підстав.
Таким чином, суд вважає, що заявлений в цій частині відвід є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 75-81, 369-372 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про відвід судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні №0000357 від 22 березня 2018 року - задовольнити.

Відвести суддю Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження №0000357 від 22 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складення та проголошення повного тексту ухвали суду - 14 грудня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1