ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/876/19 Номер провадження 11-кп/814/203/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
та захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000616 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Даним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, працююча в ТОВ «Придніпровський край», освіта середня-технічна, не одруженої, раніше не судимої,

визнано не винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України та виправдано її за ст. 356 КК України.

На вказаний вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичними обставинами кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною за ст. 356 КК України і призначити покарання у вигляді 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (680) грн.
Згідно вироку суду, відповідно до обвинувального акту органом досудового слідчтва ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у березні 2017 року, більш точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, вона, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що автомобіль ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав на праві приватної власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишився після смерті останнього у її господарстві розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , , належить ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є єдиним спадкоємцем померлого, умисно, самовільно, без погодження з законним власником, всупереч норм цивільного законодавства, передбаченими ст. ст. 316, 317, 319, 328, 1261 ЦК України продала невстановленій слідством особі вище вказаний автомобіль за 1 тисячу доларів США шляхом передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за № № НОМЕР_2 від 17.09.2015 року. Згідно акту технічного стану транспортного засобу №5870/17/000085 від 31.03.2017 вартість проданого автомобіля ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_1 становить 85884 грн., тобто своїми діями ОСОБА_7 завдала потерпілому ОСОБА_10 значної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора на їідтримання апеляційної скарги, пояснення обвинувачену та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких зокрема відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивності.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зч.3,4вказаної статті ,обґрунтованим є рішення,ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалений вирок судом першої інстанції, Стосовно ОСОБА_7 , в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Щодо доводів прокурора про незаконність вироку в частині визнання ОСОБА_7 не винуватою у вчиненні злочину передбаченого ст. 356 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

У силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Кваліфікація злочину являє собою кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин. Кожний склад злочину обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність особи.

Відповідно до змісту ст. 356 КК самоправством є самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Об`єктом злочину виступає встановлений законодавством порядок реалізації громадянами своїх прав та обов`язків, тощо. Самовільне вчинення будь-яких дій - це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень. Дійсним визнається право, яким особа володіє в силу закону, договору чи на іншій підставі, однак це право реалізується з порушенням порядку. Під удаваним слід розуміти право, стосовно належності якого собі винна особа помиляється. Насправді цим правом суб`єкт не володіє.

Злочин визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Питання про те, чи є спричинена самоправством шкода значною, потрібно вирішувати у кожному конкретному випадку. До нематеріальної значної шкоди при самоправстві потрібно відносити, зокрема, заподіяння шкоди здоров`ю людини, порушення політичних, трудових, житлових та інших конституційних прав і свобод людини і громадянина. Такі висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року справа № 320/56/15-к, провадження № 51- 2007км19.

Колегія суддів, дійшла висновку, що суд першої інстанції ретельно перевіривши зібрані докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них та в їх сукупності у взаємозв`язку і дійшов умотивованого висновку про відсутність в діянні ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 356 КК.

Перевіривши вирок за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про не доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні цього кримінального правопорушення належними доказами, зазначивши, що матеріали кримінальної справи не містять достатніх доказів на підтвердження обставин, які покладено органом досудового розслідування в основу обвинувального акту, а також те, що досліджені в судовому засіданні документи не містять даних про те, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила будь які дії щодо продажу чи перереєстрації спадкового майна автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 , який належав померлому ОСОБА_9 , як то складала чи підписувала документи, надавала доручення чи іншим чином уповноважувала на вчинення юридично значущих дій відносно даного майна будь-яких осіб, тощо.

Колегія суддів вважає такий висновок правильним, в зв`язку з чим слід визнати правильним рішення районного суду про визнання не винуватою ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК .

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності цих висновків суду і не містять аргументів, які би вказували про протилежне.

Вирок суду є достатньо обґрунтованим та вмотивованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, КПК України.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою зміну чи скасування судового рішення при перевірці матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції не виявлено.

Колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення докази, які були покладені в основу обґрунтування вини ОСОБА_7 за ст.356 КК України, не доводять поза розумним сумнівом, що в діях останньої міститься склад вказаного кримінального правопорушення, а тому апеляційна скарга не може бути задоволена.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л ИЛ А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_11 .