Справа № 308/892/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001168 від 09.11.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369 та ч. 1 ст. 343 КК України, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Минай, Ужгородського району, Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні троє дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001168 від 09.11.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369 та ч. 1 ст. 343 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2021 призначено підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту.

ОСОБА_4 обвинувачується у наданні неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь - якої дії з використанням наданої їй влади, та у впливі в будь якій формі на працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення при наступних обставинах.

Так, 09 листопада 2020 року працівниками сектору реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а саме: поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 2 ОСОБА_6 та поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 2 ОСОБА_7 відповідно до розроблених маршрутів та графіку чергування, затверджених начальником Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України ОСОБА_8 , здійснювалося патрулювання та нагляд за дорожнім рухом в Ужгородському районі Закарпатській області. Того ж дня, близько 16 години 20 хвилин за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Кінчеш, біля 809 кілометрового стовпчика автодороги «Київ-Чоп» М-06 у зв`язку з порушенням п. 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), відповідного до якого з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути включені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар, керуючись вимогами п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, ОСОБА_6 зупинив транспортний засіб, а саме: мікроавтобус марки «Фольцваген» моделі «Т2», д.н.з. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_4 .

У зв`язку з порушенням ОСОБА_4 п. 9.8 ПДР України ОСОБА_6 у порядку п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395), розпочав винесення постанови у справі проадміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КУпАП (інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. ст. 121-128, ч. 1, 2 ст. 129, ст. ст. 139, 140 КУпАП).

Окрім цього, під час розмови з ОСОБА_4 ОСОБА_6 виявив у ОСОБА_4 передбачені п. З розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735), ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови та поведінку, що не відповідає обстановці, що у такий спосіб свідчило про можливе порушення пп. «а» п. 2.9 ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Далі у порядку п. 2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у порядку п. 1 розділу II Інструкції № 1452/735, згідно з яким за наявності ознак, передбачених п. З розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, однак ОСОБА_4 відмовився від проходження вказаного огляду.

З огляду на зазначене ОСОБА_6 відповідно до п. 5 розділу І Інструкції № 1395 розпочав складати протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Далі під час складання протоколу ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто діючи в інтересах того, хто надає таку вигоду, розраховуючи на можливість нескладання ОСОБА_6 щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та невинесення постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто на невчинення дії з використанням влади, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на надання неправомірної вигоди, під час розмови поклав грошові кошти, а саме одну купюру номіналом 500 гривень з серійним номером «АИ7896342» в багажне відділення службового транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «Шкода» моделі «Рапід» з номерним знаком НОМЕР_2 , тобто надав неправомірну вигоду, достовірно розуміючи, що ОСОБА_6 є службовою особою Національної поліції України, яка відповідно до ст. 222 КУпАП уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху й накладати адміністративні стягнення та згідно з п. 1 ст. 255 КУпАП уповноважена складати протоколи про правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху.

На підставі наведеного ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто у наданні неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України, тобто у впливі у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення.

04.01.2021 року у ході досудового розслідування даного кримінального провадження між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання:
- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу розміром одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України у виді штрафу розміром п`ятдесят (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 70 КК України сторони погодилися на призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу розміром одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В угоді також зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

Окрім цього, до угоди про визнання винуватості долучено заяву потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якої, він надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості з підозрюваним ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості від 04 січня 2021 року, укладену з підозрюваним ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні, та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, вказавши при цьому, що при укладенні угоди були враховані всі обставини, передбачені ст. 470 КПК України, та дотримані всі вимоги процесуального та матеріального права. Проти розстрочення виплати штрафу певними частинами строком до одного року не заперечував.

Захисник обвинуваченого просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, при цьому зазначила, що при укладенні угоди про визнання винуватості були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, угода укладена добровільно, без застосування насильства, примусу чи погроз. Просила застосувати розстрочення виплати штрафу певними частинами строком до одного року.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369 та ч. 1 ст. 343 КК України, вказав, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінальних правопорушень в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому щиро розкаявся. Зазначив, що повністю розуміє наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України щодо обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу чи погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, заслухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що укладена угода підлягає затвердженню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтовано кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, тобто надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 343 КК України, тобто вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 попереджений про наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України щодо обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, повністю усвідомлює характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, і інші заходи, які можуть бути застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладена ОСОБА_4 добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу чи погроз.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України.

Умови даної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання визначена в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 369 та санкцією ч. 1 ст. 343 КК України, та з врахуванням вимог ст. 70 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

На підставі наведеного, враховуючи, що угода про визнання винуватості, укладена між сторонами даного кримінального провадження, повністю відповідає встановленим кримінально-процесуальним законодавством вимогам, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Частиною 4 ст. 53 КК України визначено, що з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість надання обвинуваченому розстрочення виплати суми штрафу в розмірі 17 000,00 грн. строком на 12 місяців в рівних частинах по 1 416,70 грн. щомісячно.
Цивільний позов у справі не заявлено.

Судові витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі, а саме, купюру номіналом 500 гривень з серійним номером "АН 7896342", яку упаковано в спец пакет НПУ №INZ10437863, слід конфіскувати в дохід держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 371, 374, 394, 395, 475 КПК України, ч.4 ст.53 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 04 січня 2021 року, укладену між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001168, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369 та ч. 1 ст. 343 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369 та ч. 1 ст. 343 КК України, та призначити йому затверджене угодою покарання:
- за ч. 1 ст. 369 КК України - у виді штрафу в розмірі одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
- за ч. 1 ст. 343 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесят (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України призначити засудженому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Розстрочити виплату засудженим ОСОБА_4 суми штрафу в розмірі 17 000,00 грн. строком на 12 місяців в рівних частинах по 1 416,70 грн. щомісячно.

Речові докази по справі, а саме: купюру номіналом 500 гривень з серійним номером "АН 7896342", яку упаковано в спец пакет НПУ №INZ10437863, конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд виключно з підстав, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1