Номер провадження: 11-сс/813/1473/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 21.08.2020 р. про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001415 від 18.08.2020 р. за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0001415 від 18.08.2020 р. за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, зокрема, на транспортний засіб марки «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а також було зобов`язано слідчих негайно повернути зазначений вилучений транспортний засіб власнику ОСОБА_8 або її представнику.
Обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не було доведено відповідності вищевказаного транспортного засобу критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, а також необхідності в застосуванні в даному провадженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешту майна, враховуючи те, що на теперішній час власником автомобіля є добросовісний набувач ОСОБА_8 , яка будь-якого відношення до розслідуваного провадження не має.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що вилучений транспортний засіб в подальшому може бути використаний як доказ, оскільки на автомобілі маються два отвори в склі задніх правих дверцят та один отвір в лобовому склі, утворені під час перестрілки, за фактом якої до ЄРДР були внесені відомості та розпочато досудове розслідування.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою накласти арешт на транспортний засіб марки «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою збереження речового доказу та проведення всіх необхідних експертних досліджень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку власника майна та її представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону не дотримався з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001415 від 18.08.2020 р. (а.с. 1-3), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу.

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР у вищевказаному кримінальному провадженні (а.с. 4) вбачається, що Шевченківським ВП Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК Україниза повідомленням оператора «102» про те, що 17.08.2020 р. приблизно о 22:10 год. біля торгівельного центру «Гагарін Плаза» за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5/2б невідомими особами вчиняються хуліганські дії, при цьому використовується вогнепальна зброя, чутно постріли, особи переміщаються на автомобілях «Ауді» та «Мерседес Гелентваген».

В подальшому, внаслідок конфлікту до клініки «Інтосана» за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 2 самостійно звернувся ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із вогнепальним пораненням в області руки та живота (гумові кулі) та в ході проведення першочергових заходів було встановлено, що ОСОБА_12 керував автомобілем Ауді А4», у кузові сірого кольору, н.з. НОМЕР_2 , на якому зник з місця події разом із невстановленими особами.
Подальшими проведеними заходами було встановлено, що автомобілем «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , керував ОСОБА_13 , та в подальшому власником вищезгаданий транспортний засіб було направлено на адміністративну територію Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл., де слідчим було проведено його огляд.
В ході проведення 18.08.2020 р. огляду місця події, а саме майданчику Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл.за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 101-В, було виявлено та вилучено зазначений автомобіль, із двома наскрізними пошкодженнями заднього правого пасажирського скла автомобіля та одного пошкодження лобового скла автомобіля, візуально схожими на кульові ушкодження (а.с. 14-16).
Постановою старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_14 від 18.08.2020 р. вилучене майно, а саме автомобіль «Mercedes Benz G63 AMG», д.н.з. НОМЕР_1 , було визнано речовими доказами (а.с. 17-18).
При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, вилучений автомобіль міг зберегти на собі сліди розслідуваного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (хуліганство із застосуванням вогнепальної зброї) або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи викладені вище обставини у всій сукупності, апеляційний суд констатує, що в даному випадку вищенаведений автомобіль відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим слідчий обґрунтовано звернувся із клопотанням про накладення арешту на такий транспортний засіб, а слідчий суддя дійшов помилкового та передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на автомобіль задля забезпечення можливості його збереження в якості речового доказу.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки слідчого судді в даному випадку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, слідчим суддею не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про накладення арешту на автомобіль «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , задля забезпечення його збереження як речового доказу.
Водночас, ч. 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна врахувати, серед іншого, також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Як вбачається із доданих до апеляційної скарги матеріалів, добросовісним набувачем та власником зазначеного автомобіля «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_8 , яка не є фігурантом зазначеного кримінального провадження, не є підозрюваною особою та матеріали провадження не містять жодних підстав вважати її причетною до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого частково та накласти арешт на вищевказаний автомобіль без позбавлення останньої права користування та володіння, наряду з правомочністю розпорядження, оскільки таке обмеження її права власності на зазначений автомобіль буде надмірним та безпідставним.

Натомість, органом досудового розслідування не була доведена необхідність обмеження ОСОБА_8 у використанні права власності на вказаний автомобіль, зокрема того, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження чи інших незаконних дій відносно автомобіля як речового доказу.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку достатнім задля забезпечення досягнення визначеної слідчим мети арешту майна у виді збереження речового доказу буде накладення арешту на зазначений автомобіль «Mercedes Benz G63 AMG», д.н.з. НОМЕР_1 , належний на теперішній час ОСОБА_8 із обмеженням права останньої на розпорядження вказаним транспортним засобом.

Що стосується посилань представника власника майна ОСОБА_9 на те, що власником було здійснено демонтаж матеріальних об`єктів, що зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення лобового скла із отворами та скла задніх правих дверцят автомобіля, тому на теперішній час вищевказаний автомобіль «Mercedes Benz G63 AMG», д.н.з. НОМЕР_1 , не є речовим доказом у вказаному провадженні, апеляційний суд критично оцінює такі твердження та зазначає, що на теперішній час є всі підстави вважати, що вилучений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України із підстав, зазначених апеляційним судом вище, оскільки вказаний транспортний засіб був безпосереднім фігурантом розслідуваного кримінального провадження за ч. 4 ст. 296 КК України за фактом хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї, тому відмова в його арешті може призвести до його відчуження, пошкодження, приховування чи знищення.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту в межах зазначеного кримінального провадження на автомобіль «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ,належний ОСОБА_8 із забороною його відчуження.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року про відмову в накладенні арешту на майно, зокрема, на транспортний засіб марки «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в межах кримінального провадження №0001415 від 18.08.2020 р. за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 та накласти арешт на транспортний засіб «Mercedes Benz G63 AMG», у кузові чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження (відчуження) зазначеного майна.
Організацію виконання ухвали покласти на слідчого у кримінальному провадженні №0001415 від 18.08.2020 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4