Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/586/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2020 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000258 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 10 червня 2020 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, а саме до 08 серпня 2020 року, включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів та тяжкого злочину, обвинувачений ОСОБА_8 одружений, офіційно не працевлаштований, особистих доходів для проживання не має, є громадянином Грузії, на території України проживає нетривалий час. Відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в Кіровському районному суді м. Кіровограду розглядається кримінальне провадження за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч.4 КК України, розгляд справи не завершений. За таких обставин соціальні зв`язки обвинуваченого не є стійкими. По справі не допитані свідки та потерпілі. Дана справа викликала значний суспільний інтерес.

Також, судом оцінено суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_10 та визнав за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою.

Відтак, вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Водночас, суду не було надано будь-яких даних стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, відтак підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а обраний запобіжний захід необхідно продовжити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що на переконання сторони захисту рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а запобіжний захід продовжений у вигляді тримання під вартою занадто суворим та таким, що підлягає зміні на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Захисник зазначає, що судове рішення вмотивовано тим, що прокурор надав докази наявності такого ризику, як переховування від суду, можливість впливати на свідків потерпілих. Проте, незаконність рішення суду полягає у тому, що воно не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його висновки не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зокрема, захисник зазначає, що в своєму клопотанні прокурор посилався на те, що підозрюваний може переховуватись від суду, при цьому на обґрунтування цих доводів не надав жодних доказів, які б досліджувались, а суд в ухвалі своє рішення мотивує без посилання на будь-які докази.

Водночас, захисник звертає увагу на те, що підозрюваний має зареєстроване місце проживання і може відбувати домашній арешт. Але ці відомості судом до уваги прийняті не були, а сама ухвала суду не ґрунтується на будь-яких доказах і всі перелічені судом доводи жодним доказом не підтверджені.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів апеляційного суду встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів та тяжкого злочину. Обвинувачений ОСОБА_8 одружений, офіційно не працевлаштований, особистих доходів для проживання не має, є громадянином Грузії, на території України проживає нетривалий час. Відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в Кіровському районному суді в Кіровоградській області розглядається кримінальне провадження за ст.ст. 185 ч.3 , 187 ч.4 КК України, розгляд справи не завершений.
Судова колегія суду першої інстанції дійшла висновку, що обставини, на які посилається прокурор в обґрунтування доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, дають достатні підстави вважати, що і на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачені можуть перешкоджати судовому провадженню, впливаючи на свідків, потерпілих, переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, вчинити інші кримінальні правопорушення. Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судовою колегією, не встановлено, а ризики, визначені ухвалами суду про обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу, не відпали та не зменшились.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.
Вказані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається захисник, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , а тому ухвалу суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4