ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/3261/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1809/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до цього вироку
ОСОБА_7 , 1975 року народження, уродженець м. Зміїв Харківської області, громадянин України, не одружений, офіційно не працевлаштований, мешканець АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.01.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, -

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарань більш суворим, призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, призначеного цим вироком, приєднано 6 місяців позбавлення волі, що є частиною не відбутого покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.01.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України і призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судово-товарознавчих експертиз в розмірі 340 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 300 грн.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Вироком встановлено, що на початку листопада 2018 року в м. Змієві Харківської області ОСОБА_7 перебував по вул. Мічуріна, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Того ж числа, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 прийшов до домоволодіння АДРЕСА_1 , де переконавшись, що його дії ніким помічені не будуть, через хвіртку потрапив на територію подвір`я, та через незачинені вхідні двері проник до приміщення будинку, звідки повторно таємно викрав належний ОСОБА_9 акумуляторний шуруповерт "Metabo Power Maxx BS", б/в, вартістю 847 грн 08 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
09 січня 2019 року в денний час у м. Змієві Харківської області ОСОБА_7 перебував поблизу автобусної зупинки на перехресті вул. Таранівське шосе та вул. Пролетарське шосе, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Того ж числа, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 зайшов до автобусу, який прямує по маршруту "Мікрорайон - залізничний вокзал" у м. Змієві Харківської області, де переконавшись, що його дії ніким помічені не будуть, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон "Xiaomi Redmi 5A 16 Gb", б/в, вартістю 2420 грн 40 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна.
В період часу з 16 травня 2019 року о 22:00 годині по 11:00 годину 17 травня 2019 року ОСОБА_7 прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , територія якого огороджена парканом, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Того ж періоду часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 , шляхом відкриття закриваючого пристрою вхідної хвіртки, проник на територію домоволодіння за вказаною адресою, звідки повторно таємно викрав належний ОСОБА_11 металевий швелер довжиною 5 м, вагою 78 кг 400 г, вартістю 548 грн 80 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок або матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що він не згоден з кваліфікацією його дій за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки в суді першої інстанції не визнавав себе винним у вчиненні цього злочину, що також підтвердили свідки, а суд першої інстанції відмовив йому у клопотанні про надання запиту до компанії «Водафон» за номером його мобільного телефону для з`ясування його місця перебування.

Крім того, апеляційну скаргу подав захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , який просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким по епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_10 визнати ОСОБА_7 виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та виправдати по останнім двум епізодам у зв`язку із недоведеністю.
Посилається на те, що обвинувачений не вчиняв крадіжки шуруповерту у ОСОБА_9 , а позичив його у дружини останнього ОСОБА_12 . Також зазначає, що металевий швелер ОСОБА_7 не викрадав та в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували, що саме обвинувачений здійснив таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у житло та інше сховище.

Також, апеляційну скаргу подав прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , однак до початку апеляційного розгляду, відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України, він відмовився від своєї апеляційної скарги, про що подав відповідну заяву.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачено та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів та вимог обвинуваченого та його захисника і враховуючи те, що в судовому засіданні при апеляційному розгляді апелянти підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, колегія суддів бере до уваги наступні відомості та обставини, що встановлені при апеляційному перегляді.
Зокрема, в своїх апеляційних скаргах обвинувачений повністю визнає свою вину у вчиненні крадіжки мобільного телефону 9 січня 2019 року, який належить ОСОБА_10 , з чим погоджується і захисник в своїй апеляційній скарзі. Таким чином, колегія суддів цей епізод крадіжки не досліджує, оскільки він є доведеним всією сукупністю доказів та не переглядає фактичні обставини у цій частині.
Поряд з цим, апеляційна скарга ОСОБА_7 ґрунтується на доводах про те, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення лише свої припущення та припущення прокурора. При цьому, належить врахувати, що такі доводи обвинуваченого в повному обсязі спростовуються висновками суду, які зазначені ним в мотивувальній частині вироку (арк. 131-134, т.4). Тобто, суд навів у вироку стосовно кожного епізоду та розмежував певну низку доказів на підтвердження кваліфікації дій та винуватості обвинуваченого і ці відомості походять з різних джерел, але не суперечать один одному та чітко узгоджуються між собою, що свідчить про їх об`єктивність.
Зокрема, вина ОСОБА_7 у вчиненні епізоду крадіжки у ОСОБА_9 підтверджуються сукупністю доказів, яким була надана належна оцінка судом першої інстанції, а саме:
відповідно до відомостей протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.11.2018 вбачається, що ОСОБА_9 повідомив про вчинення крадіжки шуруповерта з його домоволодіння (т. 1 а. п. 167);
в судовому засіданні в суді першої інстанці потерпілий ОСОБА_9 надав показання про те, що у листопаді 2018 року ОСОБА_7 запитував у нього про шуруповерт, однак він виявив його відсутність. Через деякий час після зникнення шуруповерта йому зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що йому ОСОБА_7 продав шуруповерт.
свідок ОСОБА_12 , яка була повідомлена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, в судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_7 приходив додому до неї з метою взяти грошей у борг, однак після його візиту вона виявила відсутність шуруповерта.
свідок ОСОБА_14 , який був повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що придбав у ОСОБА_7 шуруповерт, а потім повернув його власнику.
Відповідно до відомостей протоколу огляду місця події від 07.11.2018 з фото-таблицею, підтверджується обстановка в домоволодінні ОСОБА_9 , зокрема в будинку, звідки було викрадено належний останньому шуруповерт (т. 1 а. п. 171-174).
відповідно до відомостей протоколу огляду місця події від 07.11.2018 вбачається, що поблизу домоволодіння № 8 по вул. Мічуріна в м. Змієві Харківської області ОСОБА_14 добровільно видав шуруповерт "Metabo Power Maxx BS", який був вилучений, визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т. 1 а. п. 175-179, 182).
відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4239 від 15.11.2018 ринкова вартість шуруповерта "Metabo Power Maxx BS", складала 847 грн 08 коп. (т. 1 а. п. 187-191). Вартість процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи склала 170 грн. 00 коп. (т. 1 а. п. 186).
Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні епізоду крадіжки у ОСОБА_11 підтверджуються сукупністю доказів, яким була надана належна оцінка судом першої інстанції, а саме:
з відомостей протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.05.2019 вбачається, що ОСОБА_11 повідомила про вчинення крадіжки металевого швелеру з огородженої території її домоволодіння по АДРЕСА_2 (т. 3 а. п. 25).
відповідно до відомостей протоколу огляду місця події від 17.05.2019 з фототаблицями, підтверджується обстановка огородженого домоволодіння АДРЕСА_1 , під час огляду зафіксовано місце зберігання металевого швелера та сліди, які залишилися після його викрадення (т. 3 а. п. 27-30).
17 травня 2019 року поблизу ділянки місцевості по АДРЕСА_1 було проведено огляд місця події, під час якого було виявлено викрадений металевий швелер на візку, здійснено його зважування та зафіксовано вагу - 78 кг 400 г. Під час огляду ОСОБА_7 щодо походження у нього швелера пояснив, що викрав його напередодні (т. 3 а. п. 31-34).
свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 приходив до нього, та повідомив, що в нього є залізні вироби та взяв у нього візок для їх транспортування. Потім вже приїхали працівники поліції разом зі ОСОБА_7 .
Зазначений вище металевий швелер, що був виявлений під час огляду місця події 17.05.2019, визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_11 (т. 2 а. п. 35, 36).
вартість металевого швелера, що був таємно викрадений ОСОБА_7 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1765/19 від 24.05.2019 складає 548 грн 80 коп. (т. 3 а. п. 39-42). Вартість процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи склала 300 грн. 00 коп. (т. 3 а. п. 38).
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не посилалися на будь-які об`єктивно встановлені відомості щодо спростування зазначених доказів сторони обвинувачення.
Стосовно апеляційних доводів захисника, які містять посилання на різноманітні норми процесуального Закону щодо істотного порушення судом кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що такі доводи не спростовують висновків суду щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 370 КПК України, тобто обґрунтовано та вмотивовано, послався на докази, що переконливо доводять винуватість ОСОБА_7 , які безпосередньо досліджувались судом першої інстанції в судовому засіданні за клопотанням прокурора та за участю сторони захисту, тобто обвинувачений та його захисник мали можливість задавати питання свідкам, а також заявляти певні клопотання з метою перевірки належності та допустимості нових доказів.
Поряд з цим, сторона захисту під час судового розгляду не заявляла будь-яких клопотань щодо визнання доказів неналежними чи недопустимими, та не була обмежена в наданні заперечень щодо причетності до вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів. Отже твердженні захисника не мають посилань на фактичні обставини, а тому не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Отже, версія про непричетність до вчинення цих злочинів та доводи сторони захисту про незгоду з вироком суду першої інстанції, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованих йому злочинів мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Зміст висновків суду щодо оцінки доказів ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. При цьому належить врахувати, що критичне ставлення суду до змісту показань обвинуваченого також є належною оцінкою доказів, оскільки суд обґрунтував такі свої висновки саме наявністю решти доказів, які узгоджуються між собою, але при цьому спростовують суб`єктивне твердження обвинуваченого щодо його незгоди з обвинуваченням.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, на обліку в психіатричному кабінеті не перебував, знаходиться на обліку в наркологічному кабінеті, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місце проживання характеризується посередньо, має поганий стан здоров`я. Вказані обставини чітко, логічно та вмотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому, і це об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного вироку ( арк. 134, том 4).
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкцій ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України,, а також з урахуванням вимог ст.ст. 70-71КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши відомості про особу обвинуваченого, при цьому було враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відшкодування потерпілим шляхом повернення викраденого майна, відсутність з боку потерпілих претензій до обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжує покарання.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни чи скасування вироку за апеляційними доводами колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

_______________ ________________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4