Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

16 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000128 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 01 травня 2018 року) про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просять оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання 3 роки 2 місяці позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного за вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 11 липня 2018 року, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки (вісім) місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного за вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 11 липня 2018 року, остаточне покарання ОСОБА_4 , призначено у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Зараховано в строк відбування покарання за цим вироком, відбуте покарання за вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 11 липня 2018 року. Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений, не оспорюючи кваліфікацію його дій та доведеність винуватості у вчинених злочинів, вважає призначене йому покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що він дитина-сирота та виховувався в інтернаті, має позитивні наміри на подальше життя після відбуття покарання. Також зазначає, що має намір відшкодувати матеріальну шкоду завдану його злочинними діями. Крім того, визнає свою вину та щиро розкаюється у вчиненому.

В поданій захисником обвинуваченого апеляційній скарзі, не оспорюється кваліфікація дій ОСОБА_4 та доведеність винуватості останнього у вчиненому злочині, однак він вважає призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що за відсутності обставин, що обтяжують покарання, і наявності обставин, які пом`якшують покарання: вперше притягується до кримінальної відповідальності, є сиротою, щиро розкаюється та повністю визнає вину у вчиненні кримінальних правопорушень, суд першої інстанції призначив обвинуваченому занадто суворе покарання.

За вироком суду, 30 квітня 2018 року близько 00 години 10 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Михайлівка, Радивилівського району Рівненської області, помітив будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_9 , маючи умисел на збагачення за рахунок чужого майна, шляхом крадіжки речей домашнього вжитку, підійшов до вікна житлового будинку, де усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись, що його дії не будуть помічені власником майна, а також іншими сторонніми особами, за допомогою каменя вибив віконне скло та проник у приміщення будинку. Знаходячись у середині будинку ОСОБА_4 з корисливих мотивів, таємно, умисно, повторно, викрав фарш із свинини вагою 0,5 кг вартістю 52,00 гривні, сало вагою 0,5 кг вартістю 65,00 гривень, кетчуп домашній об`ємом 0,5 л вартістю 22,00 гривні, одну пачку гірчиці вагою 0,2 кг вартістю 11,00 гривень, одну банку «кабачкової ікри» об`ємом 0,5 л вартістю 18,00 гривень та зарядний пристрій до мобільного телефона марки «LG» вартістю 95,00 гривень, в результаті чого заподіяв матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 263,00 гривні.
Крім того, 30 квітня 2018 року близько 01 години 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Михайлівка, Радивилівського району Рівненської області, помітив магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою АДРЕСА_2 , та належить Радивилівському кооперативному торгово-роздрібному підприємству, та у нього виник умисел на збагачення за рахунок чужого майна шляхом крадіжки товарно-матеріальних цінностей. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись, що його дії не будуть помічені власником майна, а також іншими сторонніми особами, за допомогою каменя вибив віконне скло та проник у середину приміщення магазину. Перебуваючи в середині магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ОСОБА_4 з корисливих мотивів, таємно, умисно, повторно викрав майно на загальну суму 10325,25 грн., заподіявши матеріальну шкоду Радивилівському кооперативному торгово-роздрібному підприємству.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , які повністю підтримали подані апеляційні скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку про залишення оскаржуваного вироку без змін, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні, зазначених у вироку кримінальних правопорушень, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України є вірною та в поданих обвинуваченим та його захисником апеляційних скаргах не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційних скаргах порушується питання про зміну вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставлених йому у вину злочинів та їх кваліфікації.

У відповідності до вимог ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Кримінальний закон, а саме положення ч.ч.1, 2 ст.65 КК України встановлюють, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із оскаржуваного вироку суду, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховував тяжкість, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше двічі судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та судимість не погашена, злочини вчинив під час іспитового строку (а.п.91-93 т.1; а.п.202 т.2); дані про особу винного, який по місцю проживання та навчання характеризується з негативної сторони (а.п.201 т.2), а також його молодий вік, те, що обвинувачений, будучи сиротою, виховувався в інтернаті.

Суд першої інстанції, на підставі цих відомостей, прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців .

Разом з тим, обвинувачений та його захисник в поданій апеляційній скарзі вважають таке покарання занадто суворим, оскільки судом першої інстанції, на їх думку, не враховано те, що обвинувачений являється дитиною-сиротою та виховувався в інтернаті, має позитивні наміри на подальше життя після відбуття покарання, а також визнає свою вину та щиро розкаюється у вчиненому.

Однак, колегія суддів не вбачає зі змісту апеляційної скарги переконливих доводів для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про визнання призначеного судом першої інстанції покарання таким, що не відповідає тяжкості, вчиненого ним злочину у рамках даного кримінального провадження, внаслідок суворості та, як результат пом`якшення йому призначеного судом першої інстанції покарання.

Так, доводи апеляційний скарг про неврахування судом першої інстанції щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, всупереч твердженням обвинуваченого та його захисника, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував збитки потерпілим.

Крім того, доводи апеляційних скарг про активне сприяння розкриттю злочину під час апеляційного розгляду справи свого підтвердження не знайшли.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він є дитиною-сиротою та виховувався в інтернаті, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання дані обставини враховані в повному обсязі.

А тому колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, є цілком достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, доводи апелянтів, які вони покладають в основу зміни вироку, суперечать висновкам суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та повністю їм суперечать, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його зміни не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

ВирокДемидівського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000128 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 01 травня 2018 року) про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін, а апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3