КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника володільця майна ОСОБА_5 ,
володільця майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «FiatDoblo» н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 , у вигляді заборони використання, розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу.

Як вказав в ухвалі слідчий суддя, арешт накладено з метою забезпечення проведення судових експертиз, а також збереження речового доказу у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді,володілець майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.
Як зазначає апелянт, слідчим суддею не дано жодної правової оцінки тій обставині, чим в розумінні ч. 1 ст.98 КПК України є автомобіль марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 : знаряддям вчинення кримінального правопорушення; зберігає на собі сліди кримінального правопорушення; містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; був об`єктом кримінально протиправних дій; набутий кримінально протиправним шляхом чи отриманий внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Посилається на те, що про підозру у даному кримінальному провадженні ніхто не повідомлений.
Володілець майна вказує, що прокурором, який звернувся до суду з клопотанням не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання у якості речового доказу арештованого майна. Не містить таких даних щодо обставин кримінального провадження з посиланням на відповідні докази і оскаржувана ухвала слідчого судді.

Постанова від 06 травня 2020 про визнання автомобіля марки«Fiat Doblo» речовим доказом, ґрунтується фактично на тому, що на зазначеному майні «могли» зберегтися сліди вчинення кримінального правопорушення, «може» містити інші відомості, що можуть бути використані як факти чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Отже, органом досудового розслідування не встановлено фактів збереження на вказаному автомобілі слідів вчинення кримінального правопорушення, тобто вказана постанова не відповідає вимогам ст.98 КПК України.
На думку апеллянта, прокурором не було доведено необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, не вказано у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання майна, що було арештовано.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника володільця майна та володільця майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013 від 10 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 16 грудня 2019 року, приблизно о 13 год. 45 хв., у дворі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15 год. 30 хв. померла під час стаціонарного лікування в КМКЛ ШМД.

06 травня 2020 року автомобіль «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000013, оскільки він має значення для кримінального провадження, так як на ньому можуть зберегтися сліди вчинення кримінального правопорушення.

05 серпня 2020 року отримано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва про надання дозволу на проведення огляду автомобіля «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 .

03 вересня 2020 року, з метою виконання ухвали слідчого судді, було проведено огляд автомобіля «Fiat Doblo», н.з. НОМЕР_1 , в ході якого були виявлені механічні пошкодження по всьому периметру автомобіля, у зв`язку з чим прийнято рішення вилучити вказаний автомобіль для забезпечення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, який в подальшому повинен бути доставлений на територію спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20-Б.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України під час керування автомобілем «Fiat Doblo», н.з. НОМЕР_1 .

03 вересня 2020 року прокурор прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києа з клопотанням про арешт на майно, а саме: автомобіля марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 , у вигляді заборони використання, розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на вказаний автомобіль.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому було вислухано думку володільця майна та його представника, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль, з тих підстав, що він у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Як вбачається із матеріалів справи, вказаний автомобіль постановою слідчого ВРЗСТ ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 06 травня 2020 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с. 52-53).
Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню фактичних обставину кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути відчужене, що не дасть можливості забезпечити проведення судових експертиз, а також існує загроза збереження речового доказу у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апелянт про те, що органом досудового розслідування не встановлено фактів збереження на вказаному автомобілі слідів вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки арешт на вказаний автомобіль накладено за наявності для цього передбачених законом підстав та з метою забезпечення збереження речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню слідчим, прокурором під час досудового розслідування та судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 , у вигляді заборони використання, розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу залишити без змін, а апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5067/2020
Єдиний унікальний номер 761/28009/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1