ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3234/20 Справа № 191/1352/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання має 3 заохочення, стягнень не має, на теперішній час працевлаштований, характеризується задовільно, має непогашені борги перед державою та своєю поведінкою не довів виправлення, а тому суд прийшов до висновку, що клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було повно та всебічно розглянуто характеризуючі матеріали поведінки засудженого та особистості під час відбування покарання, а саме визнання вини засудженим, щире каяття, сумлінна поведінка, дотримання режиму, встановлених Правилами внутрішнього розпорядку, протягом всього строку, сумлінне ставлення до праці, оскільки з початку прибуття до колонії працевлаштований на контрагентському об`єкті промислової зони, підтримує соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги засудженого, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопрушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2018 року за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. Початок строку 22.02.2018 року, кінець строку 31.05.2021 року.
Як вбачається з характеристики, ОСОБА_7 утримується в Державній установі Синельниківська виправна колонія №94 Міністерства юстиції України з 07.03.2018 року, та за час перебування в установі характеризується задовільно, має 4 заохочення, стягнень не має, на теперішній час офіційно працевлаштований в цеху №2 різноробочим, до роботи ставиться сумлінно та відповідально, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Також згідно інформації з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_7 має непогашені борги перед державою, а також стягнення за адміністративні правопорушення.
Крім того, ОСОБА_7 підлягає застосуванню ст. 101 КВК України щодо змін умов тримання по відбуттю 1/3 частини строку покарання 18.02.2019 року (з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України), матеріали розглянуті комісією установи 26.04.2019 року та відмовлено, за заявою засудженого, а також підлягає застосуванню ст. 82 КВК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким по відбуттю 1/2 частини строку покарання 16.08.2019 року (з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України), матеріали розглянуті комісією установи 30.08.2019 року відмовлено за заявою засудженого.
При цьому, судом першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого було встановлено та обґрунтовано взято до уваги те, що 21.03.2020 року на засіданні комісії, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України як такому, що не довів своє виправлення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження являються безпідставними, оскільки судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4