Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3962/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не інваліда, на утриманні нікого не має, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.09.2008 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.296 ч.2,75,76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 08.10.2008 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.186 ч.1,186 ч.2,190 ч.2,70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 20.02.2009 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.289 ч.2,185 ч.3,69 ч.1,70 ч.1,70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 17.02.2014 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.190 ч.2,185 ч.2,185 ч.3,186 ч.2,70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 09.10.2018 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області ст.ст.186 ч.2,185 ч.2,360,70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 03.10.2018 року Богунським районним судом м.Житомира за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 26.02.2019 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.263 ч.1,70 ч.4 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,
- 04.04.2019 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.1, 309 ч.1, 70, 71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
За сукупністю злочинів, на підставі ст.70 ч.4 КК України, шляхом часткового складання з призначеним покаранням покарання призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2019 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 22 серпня 2018 року.
Речові докази:
- коробку для мобільного телефону «Meizu М6 Note» 3/32 Gb/ IMEI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ухвалено залишити потерпілому ОСОБА_10 ;
- ДВД-Р диск з відеозаписом камери спостереження магазину ухвалено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що близько 09 годин 55 хвилин 17 серпня 2018, повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, яке належить Фізичній особі підприємцю ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні магазину «Meizu Xiaomi», що розташований за адресою : АДРЕСА_2 , в присутності продавця даного магазину ОСОБА_11 , без застосування насильства, відкрито заволодів мобільним телефоном «Meizu М6 Note» 3/32 Gb/ IMEI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 4118 грн., що належить ФОП ОСОБА_10 , після чого з викраденим з місця події зник, чим заподіяв потерпілому збитку на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), яке належить ФОП ОСОБА_10 , вчиненими повторно, ОСОБА_8 , вчинив злочин, передбачений ст.186 ч.2 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений не згодний з вироком суду першої інстанції, просить його пом`якшити та врахувати його каяття, сприяння у розкритті злочину та те, що він хворий на туберкульоз.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити та призначити більш м`яке покарання, прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін. Потерпілий в судове засідання апеляційного суду не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі через його суворість, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вказаних вимог Закону дотримався.

Так, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 встановлено, що обвинувачений вчинив злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів, будучи раніше судимим за аналогічні злочини.

При цьому суд першої інстанції в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставини активне сприяння у розкритті злочину та щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено - рецидив злочину.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в найнижчій межі санкції ч.2 ст. 186 КК України та із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Судом також враховано дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, не одружений, на спеціалізованих обліках не перебуває, на утриманні нікого не має, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре, раніше неодноразово судимий за майнові злочині, що свідчить про те, що належних висновків для себе не зробив, продовжує займатися злочинною діяльністю, що також свідчить про його небажання до нормальної адаптації у суспільстві.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що попереднім вироком обвинуваченому визначено реальне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 5 місяців, і вказане покарання підлягало врахуванню при визначенні покарання за даним вироком на підставі положень ч.4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, та призначив покарання у вигляді позбавлення волі ближче до найнижчої межі санкції статті, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Твердження апелянта про те, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував пом`якшуючі покарання активне сприяння у розкритті злочину, та щире каяття, є безпідставними, оскільки всі ці дані були враховані судом при призначенні покарання та не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має тяжку хворобу, заслуговують на увагу колегії суддів, проте з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, зазначених вище, не можуть бути безумовною підставою для пом`якшення останньому покарання або звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у відповідності до положень ст.75 КК України.

При цьому додатково слід зазначити, що стан здоров`я обвинуваченого може бути в подальшому підставою для вирішення питання про можливість відбування обвинуваченим призначеного покарання та звільнення його від його відбування на стадії виконання вироку в порядку ст. 84 КК України.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зазначених в його апеляційній скарзі, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України стати підставою для зміни вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: