УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.09.2020 Справа №607/12365/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінального провадження №0000060 від 09.04.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Налужжя Тернопільської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Тернополя Тернопільської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
У провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження №0000060 від 09.04.2020 року про обвинувачення про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
У підготовчому судовому засіданні 28.08.2020 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відвід прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000060 - заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Тернопільську область, прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 та прокурорів цього ж відділу ОСОБА_3 і ОСОБА_10 .
В обґрунтування заяви вказує наступне.
Згідно обвинувального акту, яким ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, повноваження прокурорів у кримінальному провадженні № 0000060 здійснювала група прокурорів у складі:
- заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Тернопільську область, прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 ;
- прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Тернопільську область, прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 ;
- прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Тернопільську область, прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 .
Вважаю, що існують обставини, мова про які піде нижче, що викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості всіх цих прокурорів.
Дотримання вимог неупередженості й безсторонності суб`єктів, які беруть участь у кримінальному провадженні, є головним критерієм встановлення об`єктивної істини судом. У тих випадках, якщо розгляд справи не відповідатиме таким вимогам, виключається можливість всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження і за його результатами встановлення всіх юридично значимих фактів, надання їм правильної правової оцінки.
Відвід слід розглядати як сукупність норм, що забезпечують об`єктивність та неупередженість осіб, які беруть участь у судовому розгляді, а також виконання вимог кримінального процесуального та іншого законодавства, що визначає те, які особи і за яких обставин не можуть брати участь у кримінальному процесі.
Метою застосування інституту відводу є:
- належне виконання завдань кримінального провадження;
- забезпечення всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження;
- винесення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у кримінальному провадженні.
Значне місце в нормативній регламентації кримінальної процесуальної діяльності займає стандарт неупередженості при реалізації владних повноважень офіційними суб`єктами, що здійснюють кримінальне провадження. Причому діюче кримінальне процесуальне законодавство надає суттєвого значення вимозі неупередженості прокурора. Значення об`єктивності чи неупередженості прокурора щодо дослідження всіх обставин провадження варто оцінювати крізь призму гарантування реалізації завдань кримінального провадження, зокрема, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності відповідно до своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру (стаття 2 КПК України).
Відповідно до Керівних принципів ООН щодо ролі обвинувачів, прийнятих восьмим Конгресом ООН із запобігання злочинності і поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня - 7 вересня 1990 p.), обвинувачі відповідно до закону виконують свої обов`язки справедливо, послідовно та швидко, поважають і захищають людську гідність й захищають права людини, сприяючи тим самим забезпеченню належного процесу і безперебійного функціонування системи кримінального правосуддя.
При виконанні своїх обов`язків обвинувачі виконують свої функції неупереджено та уникають будь-якої дискримінації; захищають державні інтереси, діють об`єктивно, належним чином враховують становище обвинуваченого та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні чи невигідні вони для обвинуваченого (п. п. 12, 13).
Необ`єктивність, упереджене і дискримінаційне ставлення прокурора до учасників кримінального провадження і поєднання в одній особі різних процесуальних функцій є підставою для відводу (самовідводу) прокурора.
З урахуванням оціночного характеру категорії неупередженості в КПК не надається вичерпного переліку її критеріїв.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
У той же час я розумію, що поняття "обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості" є доволі суб`єктивним і немає чіткого визначення (дефініції) у національному законодавстві.
Тому на думку заявника слід звернутись до приписів частин 4 та 5 статті 9 КПК України, які вказують, що у разі суперечності норм згаданого Кодексу міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Частина 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язує суди при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною 17.07.1997 (далі -Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Подібні принципи закріпленні і у ст. 2, п. 14 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 21 КПК України, відповідно до яких завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Ці засади є передумовою реалізації принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні.
Знову ж таки ці норми напряму стосуються безсторонності (неупередженості) суду, який має визначатись (створюватись) згідно закону.
Однак частина 6 статті 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення згаданого Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України.
Цим самим законодавець передбачив можливість застосування аналогії права.
У науковій юридичній літературі під аналогією права розуміють застосування до спірних правовідносин загальних засад і змісту законодавства за відсутності конкретної норми, що регулює подібні відносини.
Загальними основами і сенсом законодавства є принципи права. Це означає, що юридична справа вирішується на основі принципів, таких як справедливість, гуманізм, юридична рівність, відповідальність "за провину" та інших, переважно закріплених у відповідних статтях Конституції або в загальних положеннях законодавчих актів України. При аналогії права принципи виконують безпосередньо регулюючу функцію і виступають єдиною нормативно-правовою підставою правозастосовного рішення. Застосування аналогії права, таким чином, обґрунтовано за наявності двох умов:
- при виявленні прогалини в законодавстві;
- за відсутності норми, що регулює подібні відносини, що не дає можливості застосувати аналогію закону.
Правова аналогія покладає на правозастосувача більшу міру відповідальності перед суспільством, оскільки передбачає більше суб`єктивізму й творчості. При застосуванні аналогії права створюється нове правило поведінки суб`єктів, яке підлягає застосуванню лише до одного конкретного випадку, який розглядається, а не до всіх аналогічних суспільних відносин.
З врахуванням прогалин у кримінальному процесуальному законі щодо неупередженості прокурора вважаю за можливим застосувати у даному випадку аналогію права та використати ті норми, які застосовуються у таких правовідносинах до суду.
КПК України не дає прямого визначення (дефініції) "безсторонності". Тому важливу роль у розробці критеріїв безсторонності як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика ЄСПЛ, у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.
Ключовими положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції є право кожного на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 Конвенції, представивши не лише змістовні характеристики безсторонності, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти. У справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, шо безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду, а отже і прокурора, слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.
Стосовно об`єктивної безсторонності у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників судового процесу.
Ці ж правила об`єктивної безсторонності повинні застосовуватись і до прокурора.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 розпочато прокурором 09.04.2020, що зазначено в обвинувальному акті (найменування кримінального провадження), але не відображено у реєстрі матеріалів досудового розслідування (далі - Реєстр).
Номер кримінального провадження свідчить про те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні розпочав прокурор Тернопільської місцевої прокуратури. Наведене підтверджується відкритим стороні захисту у порядку статті 290 КПК України витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копія якого додається.
09.04.2020 прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 доручив здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Львові. Це підтверджується відкритою стороні захисту у порядку статті 290 КПК України постановою про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 09.04.2020, копія якого додається. Відомості про прийняття такого рішення прокурором відображенні у пункті 1 розділу II "Прийнятті під час досудового розслідування процесуальні рішення" Реєстру.
Не маючи на це процесуальних повноважень, у порушення рішення, прийнятого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , який розпочав досудове розслідування, 09.04.2020 керівник Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_13 супровідним листом № 3036 вих-20 направив матеріали цього кримінального провадження заступнику прокурора Тернопільської області ОСОБА_14 (копія супровідного листа додається).
Згідно відмітки внизу цього супровідного листа матеріали кримінального провадження надійшли в прокуратуру Тернопільської області 13.04.2020 за вхідним № 4814-20.
Той факт, що матеріали кримінального провадження надійшли в прокуратуру Тернопільської області саме 13.04.2020 підтверджується і резолюцією заступника прокуратура Тернопільської області ОСОБА_14 та резолюцією в її розвиток заступника начальника відділу цієї ж прокуратури ОСОБА_15 .
Ці дві резолюції виконанні також 13.04.2020.
Таким чином відповідні службові особи прокуратури Тернопільської області лише 13.04.2020 набули процесуального статусу "керівник органу прокуратури" у кримінальному провадженні № 0000060.
У той же час у пункті 2 розділу II "Прийнятті під час досудового розслідування процесуальні рішення" реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 містяться відомості про те, що 10.04.2020, тобто за три дні до надходження матеріалів цього провадження, заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_14 виніс постанову про призначення групи прокурорів.
У відкритих стороні захисту у порядку статті 290 КПК України матеріалах кримінального провадження дійсно є постанова заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_14 про призначення групи прокурорів, яка винесена 10.04.2020 (копія додається).
Однак таке рішення не могло прийматись 10.04.2020, оскільки:
- матеріали кримінального провадження надійшли в прокуратуру Тернопільської області лише 13.04.2020;
- заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_14 набув процесуального статусу керівника органу прокуратури лише 13.04.2020.
Про те, що згадана постанова винесена "заднім числом" свідчать й інші факти.
У відкритих стороні захисту у порядку статті 290 КПК України матеріалах кримінального провадження є повідомлення про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, копія якого додається. Це повідомлення буцімто складено 10.04.2020, однак у секретаріаті прокуратури Тернопільської області воно зареєстровано лише 15.04.2020 за № 15/4-553 вих-20. Цього ж дня, тобто 15.04.2020 воно направлено у Територіальне управління ДБР, розташоване у місті Львові.
Одна за два дні до того, 13.04.2020 до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові, направленні матеріали кримінального провадження № 0000060, що підтверджується супровідним листом № 15/4-528 вих-20, копія якого додається.
Таким чином можна стверджувати, що ні 10.04.2020, ні 13.04.2020 постанови про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні не існувало, інакше вона б направлялась разом з іншими матеріалами.
Підробка постанови про призначення (створення) групи прокурорів для здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000060 і є тією об`єктивною складовою неупередженості, що дає підстави для заявлення відводу всій групі прокурорів.
Тлумачення практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що підставою для відводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи зацікавленості прокурора. Згідно з норми п.3 ч. 1 ст. 77 КПК України унеможливлюється участь прокурора у розгляді справи за наявності у сторони лише сумніву щодо його неупередженості.
Порушення, допущенні при розгляді відводу, є порушеннями кримінального процесуального закону, що може призвести до незаконного рішення суду та сумнівів у незалежності та неупередженості правосуддя.
Крім цього, згідно доповнення до заяви про відвід, яке надійшло до суду 04.09.2020 року, заявник зазначає, що у минулому судовому засіданні 28.08.2020 ним заявлений відвід всьому складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000060.
Після цього судовий розгляд відкладено, у тому числі у зв`язку з клопотанням державного обвинувача для підготовки письмових заперечень на мою заяву.
Допускає, що заперечення державного обвинувача будуть зводитись до двох позицій:
- під час підготовчого судового провадження не можна досліджувати процесуальні документи, а без цього не можна перевірити законність рішення про призначення (визначення) групи прокурорів;
- рішення про призначення (визначення) групи прокурорів приймалось на підставі відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).
1. Правові підстави, які дозволяють суду не лише досліджувати, але й витребовувати документи на стадії підготовчого судового провадження.
Про це йдеться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012.
У пункті 5 листа зазначено: "Письмові документи, в тому числі перелік яких наведено у ст. 99 КПК, а також інші матеріали, надані суду учасниками підготовчого судового засідання під час його проведення, а також отримані (витребувані судом) за результатами виконання необхідних дій під час підготовки кримінального провадження до судового розгляду, що мають значення для його розгляду, долучаються до обвинувального акта".
Таким чином у підготовчому судовому засіданні суд не лише має право дослідити документи, надані учасниками кримінального провадження, але й може витребовувати необхідні документи.
Допускаю, що прокурор буде стверджувати про те, що у ході підготовчого судового засідання суд немає права досліджувати інші документи, крім обвинувального акту та додатків до нього. Як правило такі хибні висновки прокурори аргументують приписами другого абзацу частини 4 статті 291 КПК України, яка звучить: "Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється".
Така заборона стосується лише стадії, яка починається з моменту направлення до суду обвинувального акту і закінчується початком судового розгляду.
Порядок проведення судового розгляду визначений розділом IV "Судове провадження у першій інстанції" КПК України.
Пункт 24 частини 1 статті З КПК України дає визначення судового провадження. Це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Частина 2 статті 314 КПК України визначає, що підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими згаданим Кодексом для судового розгляду.
Тому системний аналіз цих норм у співвідношенні з нормами розділу IV "Судове провадження у першій інстанції" КПК України надає суду правові підстави застосувати під час підготовчого судового засідання норми статті 358 КПК України та дослідити необхідні документи. І це не суперечить приписам абзацу другого частини 4 статті 291 КПК України, які забороняють надавати суду інші документи ні ж ті, що визначенні абзацом першим цієї частини статті 291 КПК України, лише до моменту призначення підготовчого судового засідання.
Процесуальна поведінка прокурора ОСОБА_9 свідчить про те, що вона погоджується з доводами захисника, адже на стадії підготовчого судового провадження вона звернулась з клопотаннями про продовження строків запобіжного заходу та відсторонення від посади, до яких долучила копії процесуальних документів у цьому кримінальному провадженні.
Про можливість дослідження та долучення до обвинувального акту документів свідчать і приписи статті 317 КПК України, частини 1 та 2 якої визначають, що документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою). Після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.
Тобто, законодавець прямо передбачив, що ще до призначення справи до судового розгляду, тобто на стадії підготовчого провадження, до обвинувального акту можуть долучатись документи та інші матеріали, які вважаються матеріалами кримінального провадження.
2. Незаконність використання відомостей ЄРДР для прийняття процесуальних рішень.
Допускає, що при розгляді заяви про, відвід групи прокурорів державний обвинувач буде оправдовувати дії заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_14 роботою з ЄРДР.
Вважає, що версія державного обвинувача буде зводитись приблизно до такого. 10.04.2020 заступник прокурора Тернопільської області побачив у ЄРДР факт реєстрації кримінального провадження, якому присвоєний № 0000060. Прокурор Тернопільської місцевої прокуратури, який зареєстрував кримінальне провадження, відобразив у ЄРДР, що підслідність у провадженні він визначив за Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Львові, а прокуратуру Тернопільської області вказав як орган прокуратури, що буде здійснювати нагляд за досудовим розслідуванням. Тому, не чекаючи надходження матеріалів кримінального провадження, заступник прокурора Тернопільської області у ЄРДР визначив прокурорів шляхом проставлення відміток у відповідній вкладці (формі Ф. 1). А вже потім він оформив таке рішення постановою.
Однак така позиція державного обвинувача буде суперечити вимогам закону.
Будь-яка інформація, відображена у ЄРДР є статистичною, а тому не може використовуватись при прийнятті процесуальних рішень у кримінальному провадженні.
Системний аналіз норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що законодавець "прив`язує" до ЄРДР лише один юридичний факт -початок досудового розслідування (частина 1 статті 214 КПК України).
Вся інша інформація, що вноситься в ЄРДР, відноситься до статистичної і за її недостовірність навіть не передбачена відповідальність.
Ці мої висновки повністю узгоджуються з нормами, закріпленими у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2016 за № 680/28810 (далі - Положення).
Сам наказ Генерального прокурора України, яким затверджено Положення, виданий: "з метою забезпечення реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, що їх вчинили".
Також п. 2 Розділу І Положення дає визначення ЄРДР. Це створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до ЄРДР, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до п. З Розділу І Положення метою ведення ЄРДР є:
- реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження;
- оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування;
- аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі;
- інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів. Такі висновки повністю узгоджуються з позицією Великої Палати
Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.03.2019 у справі № 807/1456/17, копія якої додається.
У пунктах 42-45 цієї постанови зазначено:
"Використання поліцією відображених у Реєстрі відомостей, як і інша діяльність цього органу, відповідно до частини першої статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі -Закон України № 580-VIII) може здійснюватися виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статті 25, 26 Закону № 580-VIII передбачають повноваження поліції щодо формування, наповнення та підтримання в актуальному стані баз даних єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих кримінальних правопорушень, результатів їх розгляду у судах, а також обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що діяльність уповноважених службових осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо інформаційного наповнення ЄРДР полягає в офіційному фіксуванні здійснених у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них. Внесення до Реєстру відомостей про закінчення досудового розслідування в одній з установлених КПК України форм, у тому числі звернення до суду з обвинувальним актом, саме по собі не впливає на юридичне становище особи, не змінює характеру та обсягу її прав та обов`язків та існуючого стану правовідносин, а також не містить ознак управління діяльністю інших суб`єктів.
Набуття особою статусу обвинуваченого та подальший рух справи на стадії судового розгляду є правовими наслідками передбачених законом процесуальних дій слідчого, прокурора - складання обвинувального акта т направлення його до суду (частина друга статті 42 КПК України;, а не наслідками відображення інформації про ці дії у відповідній базі даних
Тобто, внесення до ЄРДР будь-яких відомостей, що не стосуються початку досудового розслідування, аж ніяк не є свідченням прийняття рішень у кримінальному процесі.
У пункті 56 згаданої постанови Велика Палата Верховного суду робить висновок: "Внесення інформації до Реєстру є передбаченим законом фіксуванням комплексу вчинених у кримінальному провадженні процесуальних дій - офіційного пред`явлення особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, а також подальшого руху справи на стадії судового розгляду з метою розрахунку показників, пов`язаних з результатами розслідування і розкриття кримінальних правопорушень".
Таким чином наявність інформації, внесеної в ЄРДР, не дає правових підстав для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні
І навпаки, внесення інформації в ЄРДР не є процесуальним рішенням, про ще вже неодноразово наголошував Верховний Суд (наприклад, постанови у справах № 235/6337/18 від 17.12.2019, № 761/33311/15-к від 11.02.2020)
Ще однією підставою для відводу прокурорів є те, що стороні захисту не відкриті матеріали (документи), які підтверджують повноваження службових осіб прокуратури Тернопільської області на здійснення нагляду у формі процесуального керівництва за слідчими органу досудового розслідування, який розташований за межами Тернопільської області.
Відповідно до частини 1 статті 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Визначення поняття "керівник органу прокуратури" наведено у пункті 9 частини 1 статті З КПК України. Це Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.
Таким чином для набуття процесуального статусу керівника орган прокуратури необхідно дві умови:
- перебування на певній посаді в органах прокуратури України;
- наявність певних повноважень.
Щодо другої умови, то вона закріплюється як в законодавчих, так і в локальних актах відповідного органу прокуратури.
Стаття 3 Закону України "Про прокуратуру" визначає засади діяльності прокуратури. Пункт 3 цієї статті передбачає, що діяльність прокуратури ґрунтується на засаді територіальності.
Тобто діяльність органів прокуратури поширюється не на всю територію держави, а лише на її частину.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про прокуратуру" у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура. Утворення, перелік, територіальна юрисдикція, реорганізація та ліквідація обласних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Оскільки в законі прямо не передбачена територіальна юрисдикція прокуратур областей, то логічно допустити, що така для прокуратури Тернопільської області поширюється виключно на Тернопільську область.
Тому можливість здійснення своєї наглядової діяльності за органом, який знаходиться за межами Тернопільської області, повинна документально підтверджуватись.
Із постанови, яка фактично є предметом розгляду під час вирішення відводу, зрозуміло, що ОСОБА_14 займає посаду заступника прокурора Тернопільської області. Але цього замало, щоб набути процесуального статусу керівника органу прокуратури у цьому кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому здійснювалось у іншій області.
Однак матеріали (документи), які б свідчили про:
- надання повноважень прокуратурі Тернопільської області по здійсненню нагляду за досудовим розслідуванням (так зване процесуальне керівництво), що проводять слідчі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, тобто по здійсненню нагляду за органом досудового розслідування, який розміщений в іншій області;
- надання повноважень саме заступнику прокурора Тернопільської області ОСОБА_14 по здійсненню такого нагляду,
стороні захисту у порядку статті 290 КПК України не відкриті.
Це підтверджується протоколом надання доступу та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 08.07.2020, копія якого додається.
Сама постанова про призначення групи прокурорів таких відомостей також не містить.
Стороною обвинувачення не підтверджено повноваження заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_14 для призначення (визначення) групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, оскільки не доведено, що він діяв у межах своїх повноважень, як цього вимагає пункт 9 частини 1 статті З КПК України.

Заявник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заяву з підстав, що у ній викладені.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав, що заява про відвід є безпідставною та просить відмовити у її задоволенні.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи захисника ОСОБА_4 .
Обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала доводи свого захисника.
Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні просив повторно викликати прокурорів прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 для надання ними пояснень з приводу заявленого відводу.
Відповідно до ч.3 ст.81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.
Підготовче судове засідання 28.08.2020 року, у якому було заявлено відвід прокурорам ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 було відкладено для повідомлення прокурорів прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
У судове засідання 04.09.2020 року прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не з`явились, хоча повідомлялись про час та місце розгляду, що не перешкоджає розгляду заяви про відвід.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України слідчий, прокурор не мають права брати участь в кримінальному провадженні, зокрема, якщо існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Вивчивши заяву та долучені до неї матеріали, суд приходить до наступного висновку.
Наведені у заяві захисника ОСОБА_4 підстави для відводу прокурорів, не стверджують про наявність обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурорів прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, відтак, підстави для відводу, визначені ст.77 КПК відсутні.
За таких обставин, у задоволенні заяви слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 77, 80-82 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - захисника ОСОБА_4 про відвід від участі у кримінальному провадженні прокурорів прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1