Номер провадження: 11-кп/813/391/20
Номер справи місцевого суду: 501/57/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у кримінальному провадженні №0001148, внесеному до ЄРДР 27.08.2017, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Чорноморськ Одеської обл., громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, має на утриманні неповнолітню дитину, працює оператором в ОВ «Алькор», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто на його користь:

-з ОСОБА_8 47500 (сорок сім тисяч п`ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди, 84000 (вісім тисяч чотириста) гривень витрат на правову допомогу;

-з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (юридична адреса: м. Київ, бул. Лесі України, 26, ) 17029 (сімнадцять тисяч двадцять дев`ять) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів,-

встановив:

Зміст оскарженого вироку.
Вироком районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

26 серпня 2017 року, приблизно о 18.05 годині, в світлий час доби, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «АЗЛК-21412», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Дм. Горбунова в с. Олександрівка м. Чорноморська Одеської області з боку вул. Перемоги в напрямку вул. Молодіжної. На ділянці проїзної частини напроти будинку №81, маючи об?єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з необережності та в порушення вимог п.п. 1.5., 2.3.б), 10.1., 10.4. Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, надалі Правила).

Водій ОСОБА_8 , маючи намір здійснити маневр лівого повороту, не переконавшись, що цей маневр буде безпечним, проявляючи злочину самовпевненість, не приділив належної уваги зміні дорожньої обстановки у вигляді мотоциклу «SUZUKI GSX 1400BN», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який здійснював рух у зустрічному напрямку, маючи об?єктивну можливість спостерігати останнього, при відсутності будь-яких перешкод для своєчасного його виявлення, не надав дорогу останньому та став виконувати маневр лівого повороту. Внаслідок необережних дій водія ОСОБА_8 відбулось зіткнення транспортних засобів, а саме мотоцикл передньою частиною (колесом) ударно взаємодіяв з переднім правим крилом автомобілю, після чого відбулось падіння водія мотоциклу ОСОБА_9 на проїзну частину.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію мотоциклу ОСОБА_9 спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньосуглобовий перелом лівої кульшової западини кісток тазу за зміщенням і центральним вивихом лівої стегнової кістки.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 27 грудня 2017 року, вказані ушкодження не містять ознак небезпечності для життя, за своїм характером і перебігом призвели до розладу здоров?я на строк понад трьох тижнів і за цим критерієм відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 20 грудня 2017 року № 17-6029 по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «АЗЛК-21412», номерний знак НОМЕР_1 , з мотоциклом «SUZUKI GSX 1400BN», номерний знак НОМЕР_2 , в даній дорожній обстановці водій автомобілю ОСОБА_8 перед виконанням лівого повороту поза перехрестям, повинен був переконатися, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та дати дорогу зустрічним транспортним засобам, тобто діяти відповідно до вимог пп.10.1,10.4. Правил.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії ОСОБА_8 не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил та знаходились в причинному зв?язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Представник ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - ОСОБА_7 , не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає оскаржений вирок в частині вирішення цивільного позову таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки він ухвалений без дослідження судом всіх обставин справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті. Просить оскаржений вирок в частині цивільного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові потерпілого ОСОБА_9 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник зазначає, що:

-витрати на придбання потерпілим ліків є необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я;

-документи про витрати потерпілого на евакуатор належним чином не оформлені, оскільки з них взагалі не вбачається що, куди та коли саме транспортувалося, а тому, на думку апелянта, такі документи не можуть слугувати належною підставою для отримання страхового відшкодування;

-потерпілим на обґрунтування цивільного позову не надано жодного доказу поважності причин поміщення його транспортного засобу на стоянку, як і не надано жодного доказу того, що пошкоджений у ДТП мотоцикл Suzuki взагалі перебував на автостоянці;

-судом невірно обраховано моральну шкоду, яку оскарженим вироком стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Позиції учасників судового провадження.
Учасники кримінального провадження були належним чином повідомленні про час, місце та дату судового розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання апеляційного суду не з`явились, причини неявки не повідомили, в зв`язку з чим апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливим провести апеляційний розгляд без участі обвинуваченого та представника цивільного відповідача, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, вимоги закону стосовно мотивування судового рішення є процесуальними, а їх реалізація суттєво впливає на дотримання права особи на справедливий суд.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В процесуальному законодавстві передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Отже, ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З викладеного убачається, що саме лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення або висновку; завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; ігнорування судом доречних аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції та сталої судової практики як Верховного суду України так і ЄСПЛ, у зв`язку з чим, вмотивованим і обґрунтованим судовим рішенням можливо назвати лише те, в якому правовий висновок суду ґрунтується на аналізі взаємозв`язку між наведеною правовою нормою та належними доказами наданими сторонами у справі.

За правилами ст. 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з оскарженим вироком, в частині розгляду цивільного позову потерпілого, районний суд не дотримався наведених вище вимог, а тому оскаржений вирок районного суду в цій частині не можна вважати законним і обґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до районного суду з цивільним позовом до обвинуваченого, стверджуючи, що вчиненим злочином йому завдана майнова шкода, пов`язана з витратами на лікування, і моральна шкода, пов`язана із заподіянням йому моральних і фізичних страждань (а. с. 35-49).

В подальшому потерпілий подав уточнення до цивільного позову, в якому зазначив відповідачами обвинуваченого ОСОБА_8 та ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (а. с. 153-168).

Потерпілий просив стягнути на свою користь: з обвинуваченого 98400,00 грн (на відшкодування моральної шкоди 90000,00грн, правову допомогу 8400 грн); з ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» 17029,01 грн (в рахунок відшкодування матеріальної шкоди: придбання ліків 1823,01грн, послуги евакуатора 1750 грн, послуги зберігання автотранспорту на спецмайданчику 3456 грн; на відшкодування моральної шкоди в межах 5% від ліміту відповідальності 10000 грн).

Відповідно до оскарженого вироку, обвинувачений ОСОБА_8 , цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 не визнав. Представник цивільного відповідача - ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» до суду не прибув, заперечення проти позовних вимог потерпілого не надав.

Згідно з матеріалами кримінального провадження вбачається, що районний суд не вжив відповідних заходів щодо забезпечення участі представника цивільного відповідача в судовому засіданні з метою реалізації його права на подачу доказів та пояснень при розгляді цивільного позову.

В оскарженому судовому рішенні, районний суд зазначив, що цивільний позов підлягає задоволенню частково, а тому, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, районний суд визначив що з боку ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 2500,00 грн. (17029,01 грн х 5%), решта - в розмірі 47500,00 грн - підлягає стягненню з ОСОБА_8 .

Разом з цим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд, під час судового розгляду фактично не повідомляв ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» про час, дату та місце судового розгляду кримінального провадження, оскільки матеріали справи не містять доказів належного сповіщення ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .

Крім цього, відповідно до цивільного позову, потерпілий ОСОБА_9 спочатку пред`явив цивільний позов лише до обвинуваченого ОСОБА_8 .

В подальшому потерпілий його уточнив та зазначив цивільним відповідачем також ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ».

Матеріали справи не містять відомостей щодо визнання районним судом ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» цивільним відповідачем, так само як і не містять відомостей щодо направлення їм копії цивільного позову.

Зазначене свідчить про порушення районним судом засад кримінального провадження щодо змагальності сторін, законності та безпосередності дослідження доказів.

На думку апеляційного суду, вказані порушення КПК України, допущенні районним судом, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в частині цивільного позову, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження.

Апеляційний суд виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного районним судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок районного суду, в частині вирішення питання щодо цивільного позову, не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в цій частині. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунення зазначеного порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Як убачається з матеріалів провадження ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 суд виправив описку у вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, шляхом внесення змін у мотивувальну та резолютивну частину вказаного вироку, зазначивши розмір стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди: з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 851, 45 грн., замість 2500, 00 грн., з ОСОБА_8 49148, 55 грн., замість 4750, 00 грн.

Таким чином, суд ухвалою змінив зміст судового рішення, зазначивши іншу суму стягнення цивільного позову з ОСОБА_8 та ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

Враховуючи наведене, а також те, що вирок районного суду в частині цивільного позову апеляційним судом скасовано з призначенням нового розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в тому ж суді в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд приходить до висновку що вказана ухвала районного суду також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у кримінальному провадженні №0001148, внесеному до ЄРДР 27.08.2017, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у кримінальному провадженні №0001148, внесеному до ЄРДР 27.08.2017, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та призначити новий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в тому ж суді в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 про виправлення описки скасувати.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4