Провадження № 1-кс/205/1644/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, маючого неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, докази наявності на утриманні дітей відсутні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 06 лютого 2006 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 22 лютого 2006 року;
- 21 травня 2008 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано 2 роки 2 місяця до вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2006 року до відбуття 5 років 2 місяця. Вирок набрав законної сили 06 червня 2008 року. Звільнений 26 квітня 2010 року за ст. 107 КК України, умовно-дострокове звільнення, не відбутий строк 2 роки 5 місяців 24 дня;
- 29 жовтня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 рік 2 місяця до вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2008 року до відбуття 2 роки 8 місяців. Вирок набрав законної 30 січня 2014 року. 27 квітня 2014 року звільненій із Солонянської ВК Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;
- 29 листопада 2019 року Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 4 скеровано обвинувальний акт до суду за ч. 3 ст. 185 КК України;
- 20 серпня 2020 року Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 4 скеровано обвинувальний акт до суду за ч. 2 ст. 185 КК України,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 09 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість за вчинення корисливого злочину, а саме за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2008 року за ч. 3 ст. 185 КК України, та будучи достовірно обізнаним що відносно нього до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська скеровані два обвинувальні акти за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та у листопаді 2020 року знову вчинив новий корисливий злочин.
Так, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08 листопада 2020 року приблизно о 20 годині 00 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжку), а саме бетонозмішувача БРС 130л(К) 750 Вт, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, направлений на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, із корисливих мотивів, вважаючи свої дії таємними, приблизно о 20 годині 00 хвилин 08 листопада 2020 року ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, зайшов на територію будинку АДРЕСА_2 , та викотив силою власних рук бетонозмішувач БРС 130л(К) 750 Вт з території вищевказаного будинку.
Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду згідно висновку експерта у в розмірі 6 255,04 гривень.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у таємному викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
30 листопада 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Прокурор у судовому засіданні вказане клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає обґрунтованими причини та підстави, викладені у клопотанні, та просив слідчого суддю обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Підозрюваний у судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечував, просив слідчого суддю обрати запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою та призначити цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши підозрюваного, прокурора, дослідивши клопотання і матеріали наглядового провадження, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором в обґрунтування підозри подані такі докази: протокол про прийняття заяви у ОСОБА_6 від 09 листопада 2020 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_6 від 11 листопада 2020 року; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 09 листопада 2020 року; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 01 грудня 2020 року; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 09 грудня 2020 року; протокол огляду від 28 листопада 2020 року, в ході якого вилучено бетонозмішувач БРС-130; протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 28 листопада 2020 року; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 30 листопада 2020 року; речовими доказами.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

На думку слідчого судді, вказані вище докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя вважає доведеними в ході розгляду вказаного клопотання наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризику щодо вчинення інших кримінальних правопорушень) оскільки ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, офіційного і постійного місця роботи, раніше засуджений за аналогічні злочини Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, тому наявний ризик того, що підозрюваний може переховуватися від слідства або вчинити новий умисний злочин, у тому числі, корисливий.

Також слідчий суддя вважає доведеними в ході розгляду вказаного клопотання наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризику щодо вчинення інших кримінальних правопорушень) оскільки підозрюваний є особою раніше засудженою за вчинення кримінальних правопорушень, вчинив новий умисний злочин, не має постійного офіційного джерела доходу, а отже, наявний ризик того, що підозрюваний може вчинити новий умисний злочин, у тому числі, корисливий.

Разом з тим, слідчий суддя бере до уваги конкретні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, репутацію, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному правопорушенні. Вищевказані обставини у повній мірі вказують саме на відсутність будь-яких стримуючих факторів, які б переконували слідчого суддю в тому, що підозрюваний не буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду або не буде чинити незаконний вплив на потерпілого, свідка.

Обґрунтовуючи наявність такого ризику, слідчий суддя також враховує у своїй сукупності дані про особу підозрюваного, зокрема, те що він, будучи раніше засудженим за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним заволодінням майна, вчинив аналогічний злочин. Також слідчий суддя бере до уваги конкретні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, репутацію, тяжкість покарання що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному правопорушенні. Вищевказані обставини у повній мірі вказують саме на відсутність будь-яких стримуючих факторів, які б переконували слідчого суддю в тому, що підозрюваний знову не вчинить інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку сукупність вищеназваних ризиків та обґрунтованість доводів щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаному ризику протиправної поведінки підозрюваного.
Таким чином, у ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею встановлено обґрунтованість пред`явленої підозри, наявність вищевказаного ризику та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку із чим вказане клопотання підлягає задоволенню.
Крім того, на вказаному етапі досудового розслідування він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати саме суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не повноважний оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Таким чином, суд вважає причетність підозрюваної особи до вчинення вказаному кримінальних правопорушень достатньо вірогідною, що обумовлює законодавче передбачену можливість застосування обмежувального заходу.

Також слідчий суддя вважає доведеними в ході розгляду вказаного клопотання наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо можливості у підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також наявність ризику того, що підозрюваний може вчинити новий умисний злочин, у тому числі, корисливий.

Обґрунтовуючи наявність вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує у своїй сукупності дані про особу підозрюваного, його репутацію, соціальні зв`язки, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаних правопорушеннях.

Відповідно до 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також наявність ризику того, що підозрюваний може вчинити новий умисний злочин, у тому числі, корисливий. Таким чином не можна ототожнювати мету запобіжного заходу, який застосовується до особи, із покаранням за вчинення злочину, якщо вина підозрюваного у скоєнні останнього буде доведена у передбаченому законом порядку.

Обґрунтовуючи наявність вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує у своїй сукупності дані про особу підозрюваного, його репутацію, соціальні зв`язки, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаних правопорушеннях.

Разом із цим, задовольняючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та враховуючи те що, запобіжний захід у вигляді застави у цьому провадженні йому раніше не обирався і не був порушений, а також враховуючи конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення та наявні підстави, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу підозрюваного, а також те, що він раніше засуджений за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, офіційно не працює, суд приходить до переконання за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 84 080 гривням 00 коп., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 369-372, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 12 години 40 хвилин 16 лютого 2021 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заставу визначити у розмірі, що становить 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 84 080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят) гривням 00 коп., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави та з моменту його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. У разі порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Ознайомити та вручити підозрюваному під розпис копію ухвали про обрання запобіжного заходу.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: