Справа № 509/6183/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь Одеської області кримінальні провадження №0001382 від 22.08.2019 та №0001847 від 19.11.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, освіта середня спеціальна, не одружений, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.125 КК України

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувачення, яке сформульоване в обвинувальному акті від 19.11.2019(а.с.2-4) ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, при наступних обставинах. 22 серпня 2019 року приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час руху на автомобілі марки «Toyotа Камрі», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , слідуючи по вул.Дністровська с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області помітили раніш знайомого пішохода ОСОБА_4 , який, з огляду на темну пору доби, відсутність до поясу верхнього одягу та взуття, а також неохайного зовнішнього вигляду, здався їм таким, що може потребувати допомоги. З метою з`ясування питання чи потребує ОСОБА_10 допомоги, водій ОСОБА_9 зупинив автомобіль «Toyotа Камрі», д.р.н. НОМЕР_1 , навпроти будинку №19 по вул.Дністровській с.Миколаївка Овідіопольського району. І з автомобіля вийшов пасажир ОСОБА_6 , який підійшов до ОСОБА_4 та почав розмовляти з приводу можливої потреби останнім допомоги, внаслідок чого між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, достав із задньої кишені ніж, яким наніс один удар у ліву бокову поверхню грудної клітини ОСОБА_6 . Побачивши конфліктну ситуацію, потерпілий ОСОБА_7 вийшов із автомобіля та підійшов до ОСОБА_4 , щоб дізнатися про причину конфлікту, однак ОСОБА_4 , в той час як ОСОБА_7 приблизився до нього, нічого не пояснюючи, відразу, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ножом потерпілому ОСОБА_7 два удари в задню поверхню грудної клітини зліва, спричинивши два проникаючих колото-різаних поранень задньої поверхні грудної клітини зліва, що ускладнилися лівостороннім пневмогемотораксом, які були небезпечними для життя в момент заподіяння та згідно п.2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім того, відповідно до обвинувачення, яке сформульоване в обвинувальному акті від 22.11.2019 (а.с. 51-53) ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, при наступних обставинах. 22 серпня 2019 приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час руху на автомобілі марки «Toyotа Камрі», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , слідуючи по вул.Дністровська с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області помітили раніш знайомого пішохода ОСОБА_4 , який, з огляду на темну пору доби, відсутність до поясу верхнього одягу та взуття, а також неохайного зовнішнього вигляду, здався їм таким, що може потребувати допомоги. З метою з`ясування питання чи потребує ОСОБА_4 допомоги, водій ОСОБА_9 зупинив автомобіль «Toyotа Камрі», д.р.н. НОМЕР_1 , навпроти будинку №19 по вул.Дністровській с.Миколаївка Овідіопольського району. І з автомобіля вийшов пасажир ОСОБА_6 , який підійшов до ОСОБА_4 та почав розмовляти з приводу можливої потреби останнім допомоги, внаслідок чого між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, достав із задньої кишені ніж, яким наніс один удар у ліву бокову поверхню грудної клітини ОСОБА_6 , чим спричинив непроникаюче колото-різане поранення лівої бокової поверхні грудної клітини, яке не було небезпечним для життя, призвело до розладу здоров`я терміном понад 6 днів, але не більше 21 дні, та за цим критерієм згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На підтвердження вини ОСОБА_4 стороною обвинувачення суду надані наступні докази: заява ОСОБА_6 про скоєння злочину (а.с.99); заява ОСОБА_7 про скоєння злочину (а.с.100); протокол огляду місця події від (а.с.101-109); висновок судово-медичної експертизи №305 від 20.11.2019 (а.с.113-115); висновок судово-медичної експертизи №306 від 20.11.2019 (а.с.118-121); висновок судово-медичної експертизи №304 від 02.11.2019 (а.с.124-125);акт судово-медичного обстеження від 22.08.2019 (а.с.126-127); висновок психіатричної експертизи №414 від 01.10.2019 (а.с.130-132);протокол слідчого експерименту (а.с.145-149).

В судовому засіданні були допитані обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_9 , показання яких є джерелом доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав та пояснив суду, що 22.08.2019 приблизно о 02-00 год. він перебуваючи у тверезому стані йшов по вул.Дністровська с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області, рухаючись у сторону будинку №70 по вул.Дністровська, де він проживає. Коли він знаходився навпроти будинку №19 на лівій стороні вул.Дністровська біля нього раптово зупинився легковий автомобіль з вимкненим світлом, в якому були 3 чоловіка, які були йому незнайомі. Один з чоловіків спитав у нього в грубій формі, що він тут робить, а він відповів, що це не їхня справа й хотів йти далі. Але тут один з чоловіків, що сиділи в автомобілі, як потім дізнався ОСОБА_11 це був ОСОБА_12 , а за ним два інші чоловіки вибігли з автомобілю та з нецензурною лайкою кинулися в його сторону. Було темно, він сприймав цих осіб як незнайомців, за їхньою поведінкою та специфічному запаху він зрозумів, що вони в нетверезому стані. Один з них, як йому потім стало відомо - ОСОБА_12 , якого він раніш не знав, кинувся на нього і вдарив в обличчя кулаком, а він у відповідь також наніс йому удар кулаком. Після чого він був збитий з ніг, а ОСОБА_13 накинувся на нього зверху, ліг на нього та утримуючи своїм тілом почав наносити удари. Войновський сприйняв ці дії як загрозу своєму життю та здоров`ю, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання та діючи виключно з метою самозахисту та для припинення дій ОСОБА_13 , лежачи на землі дістав з карману перочинний ніж та наніс їм декілька ударів ОСОБА_13 , після чого останній припинив утримувати ОСОБА_11 та встав з нього, а до ОСОБА_11 підбігли ОСОБА_12 з ОСОБА_14 та почали тягнути його за ноги. При цьому ОСОБА_12 наніс ОСОБА_11 удар по обличчю і ОСОБА_11 для припинення дій ОСОБА_12 та захисту свого життя та здоров`я наніс ОСОБА_12 удар «перочинним» ножом. Також в судовому засіданні ОСОБА_4 неодноразово наголошував на тому, що він не мав жодного наміру на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень, а діяв лише в межах необхідної оборони з метою захисту свого життя та здоров`я, так як опинився у ситуації, при якій він у нічний час у темну пору доби перебуваючи один у безлюдному місці, зіткнувся з діями групи осіб, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, ображали, погрожували йому та спричинили тілесні ушкодження і він не бачив іншого виходу з цієї ситуації, щоб зберегти своє життя.Також ОСОБА_4 пояснив, що має вагу близько 60 кг та зріст близько 170 см.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що 22 серпня 2019 приблизно о 02-00 год. він, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 рухалися та автомобілі «Toyotа Камрі» в сторону с.Калаглія до будинку, що належав бабці ОСОБА_13 . За кермом перебував ОСОБА_14 , ОСОБА_13 знаходився на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_12 - на задньому. На дворі було тепла літня погода. По дорозі зустріли незнайомого ОСОБА_12 чоловіка - ОСОБА_11 , який був одягнений в одні шорти.Вони зупинили автомобіль біля цього чоловіка та ОСОБА_15 ( ОСОБА_13 ) через вікно спитав у нього: «Чого ти тут ходишь серед ночі? Що трапилося?» ОСОБА_11 у грубій формі відповів, щоб вони їхали далі. Тоді ОСОБА_12 вийшов з автомобілю, для того щоб наодинці дізнатися чому ОСОБА_11 так відповів. Коли ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_11 останній без будь-яких попереджень, нічого не говорячи ударив ОСОБА_12 ножом у лівий бік, після чого він відійшов від ОСОБА_11 , почав втрачати свідомість, але бачив як ОСОБА_15 вийшов з автомобілю. Подальші події ОСОБА_12 не пам`ятає, тільки пам`ятає, як їхали в лікарню. Миронець пояснив, що при вказаних подіях взагалі не спілкувався з Войновським, тільки спитав, чого він так відповів на запитання ОСОБА_13 , при цьому ОСОБА_12 практично впритул наблизився до ОСОБА_11 . Миронець показав, що бачив як ОСОБА_13 вийшов з машини та підійшов до ОСОБА_11 , але що трапилося між ними ОСОБА_12 не бачив. Також ОСОБА_12 пояснив, що перед вказаними подіями вони з ОСОБА_13 перебували вдома у ОСОБА_14 , де ОСОБА_12 та ОСОБА_13 випивали пиво, приблизно по 1 літру кожний. На питання, якою рукою ОСОБА_11 наніс йому удар, ОСОБА_12 відповів виходячи з розташування тілесних ушкоджень, дослівно: «Якщо ліва сторона (пошкоджена), то бил с правої руки».

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що 22 серпня 2019 приблизно о 01-00 год. він та ОСОБА_12 на автомобілі ОСОБА_13 заїхали додому до знайомого ОСОБА_14 у с.Миколаївка, де випили по пару пляшок пива. ОСОБА_14 не пив, сів за кермо автомобілю і вони втрьох поїхали до дому бабки ОСОБА_13 , для того щоб подивитися, чи все там в порядку, так як ОСОБА_13 придбав будівельні матеріали, які залишив в будинку та турбувався за їх збереження. Приблизно за 500 метрів до будинку бабусі вони побачили, що на узбіччі дороги йде роздягнутий до поясу чоловік. В руках у нього нічого не було (він нічого не ніс). Самочорний не впізнав цього чоловіка, так як той перебував до них спиною. Вони зупинили автомобіль та ОСОБА_12 почав питати у чоловіка: «Хто ти тут такий, шо ти тут ходишь?». Чоловік в грубій формі відповів, тоді ОСОБА_12 вийшов до нього, а ОСОБА_13 залишився з ОСОБА_14 в автомобілі, слухали музику, розмовляли. В цей час ОСОБА_13 побачив, як ОСОБА_12 впав на коліно, після чого ОСОБА_13 вибіг з автомобілю до ОСОБА_11 , штовхнув його і по інерції упав зверху на ОСОБА_16 та лежав на ньому. Після цього ОСОБА_13 зрозумів, що відбувається щось не так, йому стало зле, відчув слабкість, жар, та почав вставати з ОСОБА_11 і відходити від нього. ОСОБА_14 забрав ОСОБА_13 до автомобіля і він прийшов до тями лише в лікарні. Також ОСОБА_13 декілька разів зазначив, що він штовхнув ОСОБА_11 і по інерції упав зверху на нього, а той лежачи на спині наносив ОСОБА_13 удари ножом. Крім того ОСОБА_13 пояснив, що він не розмовляв з ОСОБА_11 та не може описати його стан під час подій. Самочорний вказав, що він не бачив та не знав, що у ОСОБА_11 є ніж, а якщо б він бачив що у ОСОБА_11 є ніж, він би взагалі не наблизився до нього. На питання сторони захисту, яка була мета зупинки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 не надав зрозумілої відповіді, при цьому зазначив, що ОСОБА_11 їх«послав», ОСОБА_12 вийшов спитати чого він так відповідає, у них виник конфлікт з ОСОБА_17 , Самочорний «завалил» Войновського, а той почав наносити удари.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що у серпні 2019 (точної дати не пам`ятає) приблизно о 01-00 год. до нього додому в с.Миколаївка приїхали його знайомі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на автомобілі Самочорного «Toyotа Камрі». Вони поспілкувалися, при цьому ОСОБА_13 та ОСОБА_12 випили декілька пляшок пива. Приблизно о 02-00 год. всі разом сіли в автомобіль ОСОБА_7 « ОСОБА_18 », при цьому ОСОБА_14 був за кермом, ОСОБА_13 знаходився на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_12 - на задньому, та вирушили по вул. Дністровська в напрямку с. Калаглія, де побачили чоловіка, який був в одних шортах. Зупинилися, спитали, що він тут робить в такий час та куди йде. Він грубо відповів. ОСОБА_12 вийшов до нього, потім ОСОБА_14 побачив, що ОСОБА_19 відходить, падає на коліно, піднімається та кричить, що у нього ( ОСОБА_11 ) ніж. З автомобіля вибіг ОСОБА_20 ( ОСОБА_13 ) та побіг до ОСОБА_16 . В цей час ОСОБА_14 допомагав ОСОБА_12 , у якого йшла кров, та затягував його в автомобіль. Після чого ОСОБА_14 побачив, що ОСОБА_13 припіднявся та встав з ОСОБА_11 , який в цей час втік. Після цього ОСОБА_14 посадив ОСОБА_13 в автомобіль та поїхав до його батьків. Також ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_12 перший вийшов з автомобіля та спитав у Войновського чому той так «борзо» з ними розмовляє. При цьому ОСОБА_14 пояснив, що не бачив, що трапилося між ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , він тільки бачив, що ОСОБА_12 відійшов від нього та крикнув, що ОСОБА_11 його «підрізав». Після цього ОСОБА_13 вискочив з автомобіля та підбіг до ОСОБА_11 . ОСОБА_14 пояснив, що не бачив, як ОСОБА_13 підбіг до ОСОБА_11 і що сталося між ними, він лише бачив, що ОСОБА_13 був зверху на Войновському, як ОСОБА_13 встає з ОСОБА_11 , відходить і починає падати, втрачати свідомість. На запитання чи він чув розмову між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , ОСОБА_14 відповів, що можливо були якісь «крики», але він не точно пам`ятає. Як ОСОБА_11 завдавав удари ножем ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , ОСОБА_14 не бачив. Оцінює стан ОСОБА_11 під час подій як адекватний. Також ОСОБА_9 показав, що ділянка місцевості, де відбувалися події, була не освітлюваною і там було дуже темно.

Оцінюючи вказані докази суд приходить до висновку, що пояснення потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_4 , які були отримані судом безпосередньо у судовому засіданні, суперечать обставинам (відомостям), які зазначені в обвинувальному акті від 19.11.2019 (а.с.2-4) зі звинувачення за ч.1 ст.121 КК України та в обвинувальному акті від 22.11.2019 (а.с.51-53) зі звинувачення за ч.2 ст.125 КК України. Так сторона обвинувачення наполягає на тому, що причиною зупинки ОСОБА_11 було бажання потерпілих надати йому допомогу, при цьому, в обвинувальних актах зазначено, що з автомобіля вийшов пасажир ОСОБА_12 , який підійшов до ОСОБА_11 та почав розмовляти з приводу можливої потреби останнім допомоги, внаслідок чого між ними виникла сварка. В той час, як потерпілі та свідок у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_12 вийшов з автомобіля, для того, щоб з`ясувати поведінку ОСОБА_11 та тон, з яким він відповів на запитання, і які (відповіді) не сподобалися потерпілим та свідку. Тобто самі потерпілі та свідок спростували доводи обвинувачення, стосовно того, що причиною зупинки ОСОБА_11 була необхідність надання будь-якої допомоги обвинуваченому. Враховуючи, що потерпілі та свідок не надали суду будь-яких зрозумілих пояснень щодо підстав зупинки Войновського, суд приходить до висновку, що у потерпілих були відсутні будь-які законні підстави для зупинки ОСОБА_11 та вимагання від нього будь-яких пояснень. Також в обвинувальних актах зазначено, що потерпілий ОСОБА_13 вийшов із автомобіля та підійшов до ОСОБА_11 , щоб дізнатися про причину конфлікту, однак ОСОБА_11 , в той час як ОСОБА_13 приблизився до нього, нічого не пояснюючи, відразу, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ножом потерпілому ОСОБА_13 два удари в задню поверхню грудної клітини зліва. В той же час потерпілий ОСОБА_12 показав суду, що бачив лише як ОСОБА_13 вийшов з машини та підійшов до ОСОБА_11 , але що трапилося між ними ОСОБА_12 не бачив. Потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що він вибіг з автомобілю до ОСОБА_11 , штовхнув його і по інерції упав зверху на ОСОБА_16 та лежав на ньому, а той вже лежачи на спині наносив ОСОБА_13 удари ножом. Крім того ОСОБА_13 пояснив, що він не розмовляв з ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_14 показав суду, що не бачив, як ОСОБА_13 підбіг до ОСОБА_11 і не бачив, що сталося між ними, він лише бачив, що ОСОБА_13 був зверху на Войновському, та бачив як ОСОБА_13 встає з ОСОБА_11 , відходить і починає падати. Тобто потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_14 не підтвердили, а потерпілий ОСОБА_13 спростував доводи обвинувачення, стосовно того, що ОСОБА_11 , в той час як ОСОБА_13 приблизився до нього, нічого не пояснюючи, відразу, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_13 удари ножом.

Також покази ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суперечать один одному в частині опису обставин, за яких ним був зупинений ОСОБА_11 . Так ОСОБА_12 пояснив, що саме ОСОБА_13 розмовляв з чоловіком, якого вони зупинили, а він взагалі не розмовляв з Войновським, тоді як ОСОБА_13 пояснив, що саме ОСОБА_12 почав питати ОСОБА_11 , тоді як ОСОБА_13 з ним не розмовляв. Покази ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 суперечать один одному в частині обставин, за яких наносилися ушкодження, а саме ОСОБА_13 зазначив, що він не знав, що у ОСОБА_11 був ніж, а якщо б знав це, то ніколи б не наблизився до ОСОБА_11 , в той час як ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_12 закричав, що ОСОБА_11 його «підрізав» (висновок суду - тобто їм стало відомо, що у ОСОБА_11 є ніж), і тільки після цього ОСОБА_13 вибіг з автомобілю к Войновському.

Також суд звертає увагу на те, що свідок та потерпілі під час досудового слідства надавали покази, які різняться з показами, наданими ними в судовому засіданні, тоді як обвинувачений на стадії досудового слідства та судового розгляду однаково викладав свою версію та трактовку подій, що сталися 22.08.2019. Відомості про покази, які надані на стадії досудового слідства містяться у висновках судово-медичної експертизи №304 від 02.11.2019, №305, №306 від 10.10.2019, та в ухвалах слідчого судді про призначення цих експертиз а.с.111-112, 116-117.

Всі ці розбіжності в показах потерпілих та свідка, враховуючи розбіжність показів, які були надані ними під час досудового слідства та судового розгляду, суд трактує як спробу приховати справжню причину зупинки ОСОБА_11 та дійсні обставини подій та суд вважає, що пояснення свідка та потерпілих не можуть слугувати достовірними доказами.

З цього суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого, потерпілих та свідка не доводять позицію сторони обвинувачення щодо мотивів та наявністі умислу у діях ОСОБА_4 на навмисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілим.

Надалі судом були досліджені письмові докази сторони обвинувачення.

У заяві про скоєння злочину від 22.08.2020 (а.с.99) ОСОБА_6 повідомляє, що чоловік на ім`я ОСОБА_16 наніс йому ножові поранення. У заяві про скоєння злочину від 22.08.2020 (а.с.100) ОСОБА_7 повідомляє, що чоловік на ім`я ОСОБА_16 наніс йому ножові поранення. Вказані заяви підтверджують факт нанесення Войновським тілесних ушкоджень потерпілим.

З протоколу огляду місця події (а.с.101-109), вбачається, що слідчим була оглянута ділянка місцевості, на якій відбулися події 22.08.2019. Цей доказ підтверджує у якому місці сталася подія, і суд звертає увагу, що на території, що була предметом огляду, немає приладів зовнішнього освітлення.

Досліджені заяви та протокол огляду жодним чином не підтверджують висновків обвинувачення щодо мотивів та умислу обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілім.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №304 від 02.11.2019 у ОСОБА_4 були наступні тілесні ушкодження: садно лівого надпліччя, садно в проекції лівої лопатки, садно задньої поверхні грудної клітки зліва; садно в проекції остистих відростків 10-12 грудних хребців, шість саден передньої поверхні живота зліва і надлобкової області; садно правого передпліччя; синець біля основи ІІІ-ІV пальців правої кисті. Пошкодження у вигляді: садно лівого надпліччя, садно в проекції лівої лопатки, садно задньої поверхні грудної клітки зліва, садно в проекції остистих відростків 10-12 грудних хребців були спричинені близько одної доби до обстеження (обстеження проводилося о 13 год. 50 хв. 22.08.2019). Пошкодження у вигляді: шість саден передньої поверхні живота зліва і надлобкової області та садно правого передпліччя були спричинені близько 6-12 годин до обстеження. Пошкодження у вигляді: синець біля основи ІІІ-ІV пальців правої кисті спричинені близько 6-12 годин до обстеження. Виявлені садна та синець відносяться категорії легких тілесних ушкоджень. Також у висновку зазначено, що виявлені під час обстеження шість саден передньої поверхні живота зліва і надлобкової області та садно правого передпліччя були спричинені близько 6-12 годин до обстеження та спричинені вже після зазначених в ухвалі суду подій 22.08.2019.

Відповідно до акту судово-медичного обстеження ОСОБА_4 від 22.08.2019, яке було розпочате о 13 год. 50 хв. 22.08.2019 (а.с.126-127), у ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження: садно лівого надпліччя, садно в проекції лівої лопатки, садно задньої поверхні грудної клітки зліва; садно в проекції остистих відростків 10-12 грудних хребців, шість саден передньої поверхні живота зліва і надлобкової області; садно правого передпліччя; синець біля основи ІІІ-ІV пальців правої кисті.

Згідно з висновком психіатричної експертизи №414 від 01.10.2019 (а.с. 130-132) ОСОБА_4 під час подій 22.08.2019 року був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними і за своїм психічним станом може предстати перед судом.

Висновком судово-медичної експертизи №304 від 02.11.2019 та актом судово-медичного обстеження, підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_4 під час подій, які сталися о 02-00 год. 22.08.2019 отримав тілесні ушкодження у вигляді: шість саден передньої поверхні живота зліва і надлобкової області та садно правого передпліччя, синець біля основи ІІІ-ІV пальців правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. При цьому суд не бере до уваги один із висновків судово-медичної експертизи №304 від 02.11.2019 стосовно того, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 у вигляді шести саден передньої поверхні живота зліва і надлобкової області та садно правого передпліччя утворилисявже після подій 22.08.2019, з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що описані події відбулися 22.08.2019 о 02-00 год. В ухвалі слідчого судді Овідіопольського суду ОСОБА_21 від 10.10.2019 (а.с.122-123) про призначення судово-медичної експертизи по тілесниму шкодженням ОСОБА_4 , на підставі якої була виготовлений висновок №304 від 02.11.2019, вказано, що події під час яких потерпілі отримали тілесні ушкодження відбулися о 02-00 год. 22.08.2019. У висновку №304 від 02.11.2019 у розділі обставини справи, вказано, що події з спричинення тілесних ушкоджень відбулися о 02-00 год. 22.08.2019. Тобто експерт при проведенні експертизи повинен був виходити з того, що подія з спричинення потерпілим тілесних ушкоджень відбулася 02-00 год. о 22.08.2019.У висновку №304 від 02.11.2019 експерт вказує, що пошкодження у вигляді: шість саден передньої поверхні живота зліва і надлобкової області та садно правого передпліччя були спричинені ОСОБА_4 близько 6-12 годин до обстеження, яке проводилося 13 год. 50 хв. 22.08.2019. З цього суд встановив, що ці тілесні пошкодження утворилися в період з 01-50 год. 22.08.2019 до 07-50 год. 2019, і цей період включає в себе часовий проміжок, у якому відбувалися події (02-00 год. 22.08.2019), в той час як висновок експерта, про те, що ці ушкодження утворилися після подій тобто після 02-00 год. 2019 протирічить висновкам експерта у сукупності з актом судово- медичного обстеження і цей висновок є помилковим.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №305 від 20.11.2019 у ОСОБА_6 було непроникаюче колото-різане поранення лівої бокової поверхні грудної клітки. Це тілесне ушкодження виникла від одноразового ударного впливу гострого ріжучого (колюче-ріжучого) предмета, яким міг бути ніж, та могло бути спричинене незадовго до звернення в медичний заклад 22.08.2019. Непроникаюче колото-різане поранення лівої бокової поверхні грудної клітки відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також в висновку експерта зазначені відомості з медичної карти стаціонарного хворого про стан ОСОБА_6 під час госпіталізації 22.08.2019, а саме зазначено: « ОСОБА_6 22.08.2019 о 02 год. 45 хв. був доставлений бригадою ШМД до приймального відділення… В алкогольном сп`янінні, сквернословит». У висновку вказано, що ОСОБА_7 має наступні антропометрічні дані: зріст 185 см, вага 90 кг. З цього висновку вбачається, під час подій 22.08.2019 ОСОБА_6 отримав легкі тілесні ушкодження від одноразового ударного впливу гострого ріжучого (колюче-ріжучого) предмета, яким міг бути ніж.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №306 від 02.11.2019 у ОСОБА_7 було два проникаючих колото-різаних поранення задньої поверхні грудної клітки зліва та три непроникаючих колото-різаних поранення задньої поверхні грудної клітки. Ці тілесні ушкодження виникли від п`ятиразового ударного впливу гострого ріжучого (колюче-ріжучого) предмету, яким міг бути ніж, та могли бути спричинені незадовго до звернення у медичний заклад 22.08.2019. Два проникаючих колото-різаних поранення задньої поверхні грудної клітки зліва відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, три непроникаючих колото-різаних поранення задньої поверхні грудної клітки відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Виходячи з локалізації колото-різаних ран та напрямку їх ранових каналів, не виключено, що під час їх спричинення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були орієнтовані один до одного передньою поверхнею тіла впритул, а удари наносилися колюче-ріжучим предметом зі сторони задньої (лівої задньої-бокової) поверхні грудної клітки ОСОБА_7 . Також в висновку експерта зазначені відомості з медичної карти стаціонарного хворого про стан ОСОБА_7 під час госпіталізації 22.08.2019, а саме, зазначено: « ОСОБА_7 був доставлений в приймальне відділення 22.08.2019 о 02 год. 40 хв.… В алкогольному сп`янінні, сквернословить». У висновку вказано, що ОСОБА_7 має наступні антропометричні дані: зріст 185 см, вага 90 кг. З цього висновку вбачається, під час подій 22.08.2019 ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження від ударного впливу гострого ріжучого (колюче-ріжучого) предмета, яким міг бути ніж, і ці тілесні ушкодження могли бути спричинені зі сторони задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_7 , коли ОСОБА_4 та ОСОБА_7 знаходилися один до одного тулубами впритул.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 02.10.2019 (а.с.145-149) та його відео фіксації, ОСОБА_4 показав місце події, яке збігається з протоколом огляду місця події, показав механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , взаєморозташувння його та ОСОБА_7 під час нанесення ушкоджень.

Також суд бере до уваги заяву ОСОБА_4 від 06.09.2019 про скоєння злочину, в якій він просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 та інших осіб за напад на нього та спричинення тілесних ушкоджень, які відбулися 22.08.2019. Ця заява прийнята Овідіопольським РВ та знаходиться в матеріалах кримінального провадження. Прокурор в судовому засіданні не зміг пояснити чому за цією заявою не прийнято ніякого процесуального рішення.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального актам, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час судового розгляду обвинувачений заперечив наявність у нього мотиву і умислу на спричинення тілесних ушкоджень, при цьому визнав, що саме він ножом заподіяв поранення потерпілим, однак посилався на те, що це діяння було скоєне при здійсненні необхідної оборони від раптового і безпричинного нападу групою невідомих осіб в обстановці, за якою він один у темну пору доби у безлюдному місці безпричинно був зупинений групою невідомих осіб, які перебували в стані алкогольного сп`яніння ї дії потерпілих в цій обстановці він розцінив як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. В той же час сторона обвинувачення сформулювала обвинувачення за яким ОСОБА_4 нічого не пояснюючи, відразу, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ножом потерпілому ОСОБА_7 удари, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, і твердження обвинувачення стосовно обставин події таких як: « ОСОБА_4 нічого не пояснюючи, відразу, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень» були спростовані в ході судового розгляду. Враховуючи, що потерпілі та свідок є давними знайомими, враховуючи, що покази потерпілих та свідка отримані в судовому засіданні, частково суперечать один одному, та суперечать показам, які були надані ними під час досудового слідства, враховуючи, що потерпілі перед подією вживали алкогольні напої (що визнано ними в судовому засіданні), враховуючи покази, які надані обвинуваченим, суд критично ставиться до пояснень потерпілих та свідка, про те, що вони зупинили обвинуваченого лише для того, що надати обвинуваченому допомогу та дізнатися його стан. Враховуючи що між потерпілими та обвинуваченим до цього не виникало конфліктів, обвинувачений та потерпілий ОСОБА_22 взагалі не були знайомі, суд вважає, що у ОСОБА_4 не було підстав та умислу для нанесення ушкоджень і стороною обвинувачення не доведено зворотне. Поряд з тим із встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що між потерпілими, свідком та обвинуваченим до подій 22.08.2019 не виникало жодних конфліктів чи особистих неприязних стосунків. Судом встановлено, що обвинувачений не зупиняв потерпілих, не просив в них допомоги, не перешкоджав руху автомобілю, в якому рухалися потерпілі разом зі свідком, обвинувачений взагалі не звертався до них, він лише йшов по узбіччю дороги, не порушуючи прав потерпілих, а сам конфлікт виник лише після того, як обвинувачений був зупинений потерпілими, які не мали на це законних підстав. При цьому суду не подано будь-яких доказів на підтвердження існування у обвинуваченого мотиву на вчинення діянь, які б підпадали під дію ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.125 КК України.

Таким чином, викладені у обвинуваченні висновки про наявність в його діях мотиву і умислу заподіяти тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , та легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , є сумнівними і фактично є припущенням, яке не узгоджується із дослідженими судом доказами, а таке припущення не може покладатись в основу вироку в силу ч.3 ст.62 Конституції України. Крім того, суд вважає, що за змістом пред`явленого обвинувачення залишились неконкретизованими, а в судовому засіданні недоведеними обставини, які б чітко і переконливо вказували на мотиви і спрямованість умислу обвинуваченого, дійсний характер відносин між обвинуваченими та потерпілими, внаслідок чого суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.125 КК України залишилась недоведеною.

Поряд із тим, твердження обвинуваченого в частині опису обставин, які спонукали його нанести ножові поранення під час судового розгляду не спростовані, однак узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів, тому в силу приписів ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого в частині суб`єктивної сторони злочину суд тлумачить на його користь. За таких обставин в діях обвинуваченого відсутній склад злочинів, передбачених ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.125 КК України, обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.125 КК України є недоведеним, а тому обвинувачений не може нести відповідальність за цими статтями КК України.

В той же час, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений під час подій 22.08.2020 о 02-00 (у нічний час) у темну пору доби у безлюдному неосвітленому місці був безпідставно зупинений групою осіб - потерпілим ОСОБА_7 , потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_23 , двоє з яких перебували у стані алкогольного сп`яніння - потерпілий ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_6 , після чого між обвинуваченим та потерпілими стався конфлікт, в ході якого потерпілі та обвинувачений отримали тілесні ушкодження. Суд звертає увагу, що обвинувачений в силу різниці у фізичному розвитку є значно слабшим від потерпілих, був тверезим (противне стороною обвинувачення не доведено), тоді як потерпілі безпосередньо перед подіями вживали спиртні напої, що вони підтвердили безпосередньо у суді. Також суд особливу увагу приділяє тому, що обвинувачений почав наносити удари ножом ОСОБА_7 тільки після того, як внаслідок дій ОСОБА_7 він був повалений на землю, і вже лежачи на землі опинився під ОСОБА_7 , який знаходився на ньому, стримуючи його масою свого тіла. І одразу після того як ОСОБА_7 звільнив обвинуваченого він втік. Внаслідок цих подій обвинувачений отримав тілесні ушкодження. Враховуючи викладене суд погоджується із доводами обвинуваченого про наявність об`єктивних підстав сприймати дії потерпілих у цій обстановці як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю при настанні описаних вище обставин.

Відповідно до ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про необхідну оборону» щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Сукупність досліджених судом доказів дає достатні підстави вважати, що обвинувачений захищав своє життя і здоров`я від протиправних посягань потерпілих, тому у обвинуваченого виник стан необхідної оборони, при якому були нанесені легкі тілесні ушкодження Миронцю, але який був перевищений обвинуваченим шляхом нанесення тяжких тілесних ушкоджень Самочорному.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Доводи обвинувачення про наявність у діях обвинуваченого ознак складу іншого, більш тяжкого злочину, направленість умислу обвинуваченого тощо є припущеннями, сумнівними, тому не можуть покладатись в основу вироку з огляду на наступне.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 370 КПК України вимагає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд вважає, що оцінка доказів у даному кримінальному провадженні та відповідні висновки мають ґрунтуватись на стандарті доказування «поза розумним сумнівом».

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиціЄвропейського суду з прав людини сформульовані ним у п.54 Рішення від 06.12.2007 у справі «Козинець проти України» та п.43 Рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014, рішення від 18 січня 1978 у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України». Також критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, яке сформульоване у статті 94 КПК України.

Доказів, які б безпосередньо свідчили про наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень, сторона обвинувачення не надала.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 15 травня 2014 у справі №5-12кс14 та від 01 жовтня 2015 у справі №5-134кс15, до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не перевищували б меж необхідності, та шкода особі, яка здійснює посягання, що не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивацію дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлено захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі № № 5-1935км15).

За таких обставин, суд вважає кваліфікацію вчиненого обвинуваченим діяння за ч.1 ст.121 КК України та за ч. 2 ст.125 КК України неправильною, оскільки вона не враховує всю сукупність фактичних обставин, що мають значення для кваліфікації.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід вірно кваліфікувати саме за ст.124 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому у разі перевищення меж необхідної оборони.

Враховуючи те, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину за ч.2 ст.125 КК України, в той час як легкі тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_6 у стані необхідної оборони, суд вважає, що обвинувачений підлягає виправдуванню за ч.2 ст.125 КК України, так як його дії у відповідності до ст.36 КК не тягнуть кримінальної відповідальності.

Враховуючи те, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину за ч.1 ст.121 КК України, в той час як тяжкі тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_7 у стані необхідної оборони, втім з перевищенням меж необхідної оборони, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст.124 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення саме за ст.124 КК України ОСОБА_4 повинен нести відповідальність.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу обвинуваченого (відсутність у обвинуваченого судимостей, наявність постійного місця проживання, в якому постійно проживає разом з матір`ю, яка є непрацездатною за віком особою, позитивні характеристики з місця проживання, не перебуває на обліку у врача-нарколога), обставини за яких сталося правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Враховуючи це суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт строком двісті сорок годин, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Процесуальних витрати немає, цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст.369,373-376 КПК України

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на двісті сорок годин.

Вирок може бути оскаржений до палати по кримінальним справам Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1