Справа № 462/7013/20
провадження 1-кс/462/1795/20
У Х В А Л А

09 листопада 2020 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Залізничного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області щодо нездійснення процесуальних дій,

встановив:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 06.11.2020 року звернулися до Залізничного районного суду м.Львова із спільною скаргою, в порядку ст.303 КПК України, в якій просили зобов`язати уповноважену особу СД Залізничного ВП ГУНП у Львівській області дізнавача ОСОБА_6 надати пам`ятку прав потерпілого відповідно до заяви про злочин від 05.11.2020 року та, за умови, якщо відомості за заявою від 05.11.2020 року про злочин на виконання положень ч.1 ст.214 КПК України на час розгляду скарги дізнавачем ОСОБА_6 не внесено в ЄРДР, - визнати її дії протиправними, зобов`язати її внести вказані відомості в ЄРДР. Подану скаргу обґрунтовують тим, що 05.11.2020 року дізнавачем СД Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 прийнято усне повідомлення про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_3 . Однак, в порушення п.1 ч.2 ст.55 КПК України потерпілому не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді від 06.11.2020 року вказану каргу в частині подання такої ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повернуто цим скаржникам і відкрито провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Залізничного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області щодо нездійснення процесуальних дій, призначено розгляд скарги на 14.00 год. 09.11.2020 року.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.
Однак, скаржник не з`явився для розгляду скарги у судове засідання, яке було призначене на 25.09.2020 року, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду. При цьому, 09.11.2020 року електронною поштою до суду надійшло повідомлення скаржника, в якому він вказує, що вважає за можливе розглядати скаргу за його відсутності, що слідчий суддя вважав за можливе, з огляду на визначений процесуальним законом скорочений строк розгляду скарги та необхідність забезпечення доступу скаржника до правосуддя.
Залізничний ВП ГУНП у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду скарги, не забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, в тому числі дізнавача ОСОБА_6 , бездіяльність якої щодо невручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого оскаржується, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши доводи скарги і матеріали за заявою ОСОБА_3 від 05.11.2020 року, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, одним з яких є захист особи, суспільства від кримінальних правопорушень.
Реалізація вказаних завдань здійснюється, з-поміж іншого, шляхом забезпечення кожному громадянину права на звернення до уповноважених органів з заявою про вчинене кримінальне правопорушення.
Зазначене право породжує відповідний обов`язок компетентних державних органів відреагувати на такі звернення у передбаченому законом порядку.
В силу ч.1 ст.9 КПК на керівника органу досудового розслідування, слідчого, дізнавача покладений обов`язок неухильно додержуватись вимог цього Кодексу.
Частиною 1 ст.214 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Дослідженням наданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_3 05.11.2020 року звернувся в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області із усною заявою про вчинення кримінального правопорушення, про прийняття якої інспектором СД Залізничного ВП ГУНП у Львівській області складено протокол, така заява зареєстрована 05.11.2020 року в ІТС ІПНП за № 26505.
Звертаючись до суду зі скаргою 06.11.2020 року, скаржник просить визнати дії дізнавача ОСОБА_6 протиправними та зобов`язати її внести відомості його заяви від 05.11.2020 року в ЄРДР, за умови, якщо на час розгляду скарги і настання процесуального строку для виконання вимог ч.1 ст.214 КПК України суд з`ясує, що не виконано імперативної вимоги цієї норми.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Частиною 1 ст.113 КПК України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Встановлення в законі порядку обчислення, продовження і поновлення строків обумовлюється необхідністю досягнення завдань кримінального провадження та забезпечення законних інтересів і прав суб`єктів кримінального процесу.
Приписи КПК України про строки регламентують тривалість строків, порядок їх обчислення та наслідки закінчення строків. У кримінальному процесуальному законодавстві України строки встановлюються, продовжуються і поновлюються.
Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого розуміння правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.
При визначенні початку обчислення строку важливо точно знати момент, з якого починається його перебіг. Не викликає труднощів визначення його тоді, коли він прямо зазначений у законі. У тих випадках, коли початок перебігу строку не позначено, ним слід вважати момент учинення тієї процесуальної дії або настання події, що спричиняє виникнення відповідного процесуального обовязку, для виконання якого і встановлюється цей строк.
При цьому, згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Вказаний у даній нормі закону процесуальний строк обчислюється з моменту прийняття рішення, вчинення відповідної дії чи допущення бездіяльності. При цьому, згідно даної норми закону лише у випадках, коли рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Беручи до уваги положення ч.1 ст.214 КПК України, згідно з якою внесення відомостей до ЄРДР здійснюється не пізніше 24 годин після подання заяви, а також положення ч.5 ст.115 КПК України, відповідно до якої при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, десятиденний строк для подання скарги на оскаржуваний вид бездіяльності починається з дня, наступного за тим, у який закінчився перебіг 24-годинного строку для реєстрації відомостей.
Тобто, за обставин того, що в даному випадку заяву подано ОСОБА_3 05.11.2020 року, початком можливого допущення уповноваженою особою Залізничного ВП бездіяльності за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення (невнесення відомостей до ЄРДР), та відповідно початком процесуального строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, для подання скарги на таку бездіяльність, є 07.11.2020 року, тоді як він звернувся до суду вже 06.11.2020 року.
Окрім цього, заява ОСОБА_3 , як вбачається з супровідного листа Залізничного ВП ГУНП у Львівській області № 11579/38/01-20 від 06.11.2020 року про надання слідчому судді матеріалів для розгляду скарги, зареєстрована в ІТС ІПНП о 16.46 год. 05.11.2020 року, а він звернувся до суду зі скаргою електронною поштою 06.11.2020 року о 10.25 год., коли ще не закінчився 24-годинний строк після подання заяви для реєстрації відомостей в ЄРДР.
Аналіз наведених обставин і їх правового регулювання дає підстави для висновку, що дана скарга подана ОСОБА_3 ще до початку, тобто поза межами строку, протягом якого він має право на подання такої скарги.
За таких обставин доводи скарги про те, що на час розгляду такої скарги імовірно настання процесуального строку для виконання вимог положення ч.1 ст.214 КПК України, суду слід з`ясувати відомості чи виконано вимоги в частині внесення відомостей до ЄРДР, і за умови, якщо не внесено, зобов`язати внести такі відомості, є неприйнятними, такими, що не ґрунтуються на положеннях процесуального закону і суперечать засадам кримінального провадження.
Так, згідно із ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд, а у цьому випадку скаржник виносить на розгляд слідчого судді питання, предмет якого на час подання скарги відсутній і обставини щодо допущення бездіяльності ще не настали, а відповідно право заявника на внесення відомостей його заяви про вчинення кримінального правопорушення до початку протиправної бездіяльності щодо невнесення відомостей заяви в ЄРДР ще не може бути порушеним чи зазнати обмежень і тому не може бути об`єктом судового контролю.
Аналіз положень ст. 2, 3, 7-9, 22, 24, 26 і § 1 глави 26 КПК України свідчить про те, що судовому захисту в особі слідчого судді підлягає лише порушене (обмежене) під час досудового розслідування оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю слідчого, дізнавача, прокурора право (свобода чи законний інтерес) особи, а не право, яке ще не зазнало порушення, і лише можливо, гіпотетично буде порушене в майбутньому за тих чи інших обставин.

Вказані доводи скаржника суперечать також такій засаді кримінального провадження, якій повинна відповідати зміст і форма кримінального провадження, як змагальність сторін, оскільки суб`єкт, бездіяльність якого оскаржується, будучи проінформованим 06.11.2020 року про надходження скарги, не взмозі, за відсутності на той час предмету розгляду, визначити правову позицію щодо вимоги скарги, яка стосується обставин, які можуть настати в майбутньому.

Враховуючи наведене, виходячи з того, що вимога скарги про зобов`язання уповноваженої особи Залізничного ВП ГУНП у Львівській області внести в ЄРДР відомості заяви ОСОБА_3 від 05.11.2020 року про кримінальні правопорушення заявлена до початку передбаченого ч.1 ст.304 КПК України строку, протягом якого ОСОБА_3 має право на подання такої скарги, тому з огляду на вимоги ч.2 ст.307 КПК України в задоволенні скарги слід відмовити.
Водночас, слід зауважити, що ОСОБА_3 вправі звернутися до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України, у випадку порушення його права невнесенням відомостей його заяви від 05.11.2020 року в ЄРДР.
Що стосується вимоги скарги про зобов`язання надати пам`ятку про права потерпілого, то, вирішуючи таку, слідчий суддя виходить з наступного.
Згідно із ч.2 ст.55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.
Такі права і обов`язки реалізуються потерпілим у межах кримінального провадження, яке починається із внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР.
Частиною 2 ст.55 КПК України передбачено також, що потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Проте моменту чи строку протягом якого така пам`ятка повинна бути вручена потерпілому процесуальний закон не визначає, тому сама бездіяльність щодо невручення пам`ятки не може бути предметом оскарження на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України до слідчого судді.
Поряд з цим, у кримінальному провадженні особа, яка звернулася із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які в трьохденний строк мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки.
Таким чином потерпілий може звертатись з таким клопотанням, пов`язаними з його статусом, до слідчого, дізнавача та прокурора, бездіяльність щодо реагування на яке є предметом оскарження відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані про здійснення досудового розслідування за заявою ОСОБА_3 від 05.11.2020 року, а також про його звернення в межах такого кримінального провадження із клопотанням в порядку ст.220 КПК України про надання йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, тому в задоволенні скарги в частині вимоги про зобов`язання надати таку пам`ятку слід відмовити.
Враховуючи, що обставини, викладені в скарзі ОСОБА_3 ,. не доводять його вимог щодо неправомірності бездіяльності уповноваженої особи Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, як і не спростовують наведених вище висновків, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Залізничного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області щодо нездійснення процесуальних дій відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого (дізнавача), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1