КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/4389/19
Провадження №11-кп/824/1598/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала
Іменем України

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 14.01.2021 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14.01.2021 року продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 13 березня 2021 року включно.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має постійної роботи і постійного джерела доходів, свідчать про наявність ризиків, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків та іншого обвинуваченого, може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, адже, не забезпечить запобігання цим ризикам. З врахуванням наведеного, суд задовольнив клопотання прокурора і продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в межах 60 діб.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 14.01.2021р. по справі № 367/4389/19 та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід в порядку ч. 5 ст. 199, ч. 4 ст. 194 КПК України, в саме цілодобовий домашній арешт за адресою; АДРЕСА_1 .

За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції прийнята з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт вказує на те, що пред`явлена підозра (обвинувачення) є неконкретною, є припущенням, а зазначені в клопотанні ризики є лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для застосування клопотання про продовження запобіжного заходу без встановлення їх наявності та обґрунтованості, що не підтверджено жодним доказом.

Захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 має матір в місті Одеса, брата постійно проживаючого в місті Києві, чотирьох племінників, які всі повнолітні і проживають в Києві, ОСОБА_6 є членом громадської організації Всеукраїнський комітет Народного Контролю, навчається на п`ятому курсі університету на юридичному факультеті, жодного разу не притягався до кримінальної відповідальності і ніколи не був підозрюваним в жодному злочині, проходив чотири роки службу в збройних силах за контрактом.

Щодо ризику переховуватися від суду, апелянт зазначає, що обвинувачений буде переховуватись від органів досудового розслідування і суду слідством не надано.

Захисник вказує на те, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий, має багато друзів, є активним громадським діячем, що на думку апелянта, свідчить, що він не лише не буде мати наміру переховуватися від органів досудового розслідування, а навпаки, він зацікавлений у якнайшвидшому розгляді справи та встановленню істини.
Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що 09.01.2019 р. було здійснено обшук житлового приміщення, у якому проживає ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , про що складено відповідний протокол обшуку. Наведене, на переконання захисника, враховуючи, те що обшук здійснено 09.01.2019 р. свідчить про те, що у ОСОБА_6 було достатньо часу, щоб переховуватись від органів досудового розслідування в проміжку часу з 26.10.2018 р. (час вчинення злочину) до 09.01.2019 р., проте він не скористався даною можливістю, а навпаки продовжував проживати за своєю адресою реєстрації і не переховувався.
При цьому захисник звертає увагу суду на те, що ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, якою дозволено провести обшук за вищевказаною адресою, де проживає ОСОБА_6 отримано 11.12.2018 року, тобто майже місяць сторона обвинувачення не здійснювала обшук (який проведено 09.01.2019 р.) і при цьому сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_6 є суспільно небезпечним та буде переховуватись від слідства, в той час, коли слідство майже місяць не здійснювало обшук в особи, яку сторона обвинувачення підозрює в скоєнні злочину.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити нові кримінальні правопорушення, апелянт зазначає, що враховуючи, те що ОСОБА_6 раніше не судимий, інших кримінальних проваджень щодо нього не розпочато, характеризується позитивно, а тому, на думку апелянта, даний ризик є надуманим.
Посилаючись на практику Європейського суду захисник зазначає, що обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики можуть зникнути.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, будь-яких клопотань до суду не подавали. Відтак, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думки представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, витребувавши та вивчивши клопотання прокурора та ухвалу суду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, зважаючи на таке.

Згідно з ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд клопотання прокурора та ухвали суду, в провадженні Бородянського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0002096, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

14 січня 2021 року в судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на те, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений ОСОБА_6 буде мати можливість переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14.01.2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.03.2021 року включно.
Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії судді, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховуватись від суду, та впливу на свідків, експерта та потерпілого, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_6 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Та обставина, що включно по день проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , який проводився на початку досудового розслідування, останній не вчиняв будь яких спроб переховування від досудового розслідування, не може свідчити про відсутність ризику переховування на момент розгляду клопотання прокурора, адже, на цей час змінився процесуальний статус ОСОБА_6 .
За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.
Що стосується посилань захисника на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, то на цій стадії суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку даним обставинам.
З приводу посилань захисника на відсутність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, то слід зазначити наступне.
Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.
З врахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не можуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
Наявність у обвинуваченого, міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та родини, на чому наголошує захисник, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_6 наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою колегія суддів не встановила.
Не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, інших кримінальних проваджень щодо нього не розпочато, характеризується позитивно, має сім`ю.
Таким чином, рішення суду від 14.01.2021 року про необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Бородянського районного суду Київської області від 14.01.2021 року - без змін.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 14.01.2021 року, якою продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 13 березня 2021 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4