Ухвала
Іменем України
29 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 591/401/18

провадження № 51-410км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 02 січня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0004494, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нижній Тагіл Свердловської області Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого у

АДРЕСА_1 , в силу вимог ст. 89 КК України такого, що

не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року

ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8

2 824, 43 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої задоволено в повному обсязі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів, економіки та інвестиції Сумської міської ради 3 277, 12 грн в рахунок відшкодування лікування потерпілої ОСОБА_8 .
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він

24 листопада 2017 року, приблизно о 12:05, прийшов до кабінету № 101 поліклініки КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5» на вул. М. Вовчок, 2 у

м. Суми, де на той час перебувала виконуюча обов`язки заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності ОСОБА_8 . Перебуваючи у вказаному кабінеті, ОСОБА_7 почав вимагати у ОСОБА_8 бланк виробничої характеристики, на що остання відмовила. В свою чергу ОСОБА_7 , внаслідок відмови надати бланк виробничої характеристики, розпочав з ОСОБА_8 словесний конфлікт, під час якого почав виражатись на адресу останньої нецензурною лексикою. З метою уникнення подальшого конфлікту ОСОБА_8 , знайшовши бланк виробничої характеристики, надала його ОСОБА_7 , попрохавши залишити кабінет. Проте ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом направленим на завдання шкоди здоров`ю потерпілій ОСОБА_8 , підійшов до останньої, яка перебувала біля шафи, та тримаючи в правій руці своє посвідчення працівника Сумської обласної державної адміністрації, завдав ним близько 3 ударів по обличчю потерпілої, від чого вона вдарилась потилицею об шафу. Уникаючи побиття, ОСОБА_8 підійшла до столу та почала викликати працівників поліції. Однак ОСОБА_7 , не зупиняючись на вчиненому, підійшов до неї, схопив останню за волосся та, утримуючи її таким чином, декілька разів вдарив її лобною частиною голови об стіл. Надалі, ОСОБА_7 , утримуючи ОСОБА_8 за волосся, штовхнув її на підлогу, від чого остання вдарилась головою об дверцята шафи, що стояла поруч. Скориставшись тим, що

ОСОБА_8 перебуває на підлозі та не може чинити опору, ОСОБА_7 , ногою завдав близько 5 ударів по голові останньої, спричинивши тілесні ушкодження.
Від таких дій ОСОБА_7 ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 02 січня 2020 року вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на неповноту та однобічність судового розгляду. Зазначає, що місцевий суд не встановив достатніх доказів на підтвердження вини засудженого, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, безпідставну кваліфікацію дій засудженого з ч. 2 ст. 125 КК України.
Також захисник стверджує, що суд порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначив ОСОБА_7 занадто суворе покарання.
Свої доводи мотивує тим, що суд не врахував дані про особу засудженого, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави для призначенні більш м`якого покарання.
Крім того, зазначає, що всупереч ст. 314-1 КПК України суд першої інстанції не вирішував питання про надання органом пробації досудової доповіді.
Також захисник вказує на те, суд першої інстанції при ухваленні свого рішення не звернув уваги на суперечності у показаннях допитаних у судовому засіданні свідків, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому безпідставно визнав їх свідчення належними та допустимими доказами.
При цьому вказує на те, що докази, на які посилався суд першої інстанції при винесені вироку, є неналежними, недопустимими, зокрема висновки експерта судово-медичних експертиз на підтвердження діагнозу потерпілої.
Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутній аудіозапис судового засідання у суді першої інстанції від 25 квітня 2018 року, що призвело до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження судом першої інстанції.
Також вважає, що розмір стягнутої з ОСОБА_7 матеріальної шкоди є необґрунтованим.
На зазначені порушення ним було вказано і в апеляційній скарзі, проте апеляцій суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, не надав оцінки всім доводам його скарги. Також стверджує, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення, не дотримався принципу безпосередності дослідження доказів, зокрема, не дослідив повторно та повно обставини, встановлені місцевим судом.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу захисника потерпіла ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення як безпідставну.
У судовому засіданні прокурор просив закрити касаційне провадження у зв`язку зі смертю засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та надане захисником ОСОБА_6 свідоцтво про смерть засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 підлягає закриттю на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від

02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Разом з цим, ч. 6 ст. 13 Закону № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Висновок щодо здійснення касаційного провадження у зв`язку зі смертю засудженого сформульовано в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 761/33482/16-к (провадження № 51-4744кмо18). В цій ухвалі зазначено, що смерть засудженого у більшості випадків робить касаційне провадження безпредметним, оскільки застосування до особи, яка померла, кримінально-правових наслідків діяння є неможливим.
Так, у випадку смерті засудженого касаційне провадження підлягає закриттю, крім випадків, якщо воно, з урахуванням меж перегляду судом касаційної інстанції, визначених ст. 433 КПК України, є необхідним для реабілітації померлого.
Під необхідністю реабілітації особи слід розуміти надання можливості довести невинуватість померлої особи у вчиненні злочину після її смерті. Така процедура передбачає звернення членів сім`ї, близьких родичів або інших осіб, які пов`язані з померлим тісними особистими стосунками, з відповідною заявою до суду, в якій висловлюється бажання продовжити кримінальне провадження з метою реабілітації.
В даному кримінальному провадженні таких заяв до суду не надходило.
Разом з цим, іншими учасниками процесу зазначені вище судові рішення в касаційному порядку не оскаржувались.
Враховуючи те, що на час розгляду поданої скарги судом касаційної інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про, що складено відповідний актовий запис № 2522 від 14 вересня 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 14 вересня 2020 року виданим Сумським міським відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) і питання про його реабілітацію не порушується, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.

Керуючись статтями 434, 436, 441 КПК України, Суд

постановив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 02 січня

2020 року щодо ОСОБА_7 - закрити.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3