ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 583/1779/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1094/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_10 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2020 року продовжено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 08 січня 2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішенні тим, що з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кількох умисних особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді понад 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказує прокурор та були враховані судом при застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, існують, їх існування не закінчилось.

Не погодившись з ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2020 року, захисник обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, чим частково задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що суд першої інстанції вдався до загальних визначень, щодо можливого впливу обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на потерпілих та свідків, проігнорувавши при цьому обґрунтування захисника обвинувачених. Суд першої інстанції не надав належної оцінки, що обвинувачений ОСОБА_12 не притягувався до кримінальна відповідальності, приймає активну участь в громадському житті міста. Також судом проігноровано факт того, що потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повідомили в судовому засіданні, що не заперечують стосовно обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобової домашнього арешту.
Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_12 має родину; молоду дружину, постійне місце мешкання; до затримання не судимий, за обвинуваченого клопочуться батьки діток, які відвідували гурток, який веде обвинувачений ОСОБА_12 . Посилання суду на можливість впливу та тиску обвинуваченого ОСОБА_12 на свідків, так як свідки проживають з обвинуваченим в одному населеному пункті, є надуманим, оскільки свідки підтримують обвинуваченого ОСОБА_12 та чекають його звільнення.
Окрім цього, захисник посилається на те, що суд безпідставно послався в оскаржуваному судовому рішенні на тяжкість інкримінованого злочину та міру покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі їх визнання винними за пред`явленим обвинуваченням. Суд першої інстанції неправомірно вважає обґрунтованим запобіжним заходом ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою, так як сторона захисту під час розгляду клопотання, наголошувала на тому, що досудове розслідування вже закінчено, всі докази по кримінальному провадженні є зібраними. Обраний ОСОБА_11 раніше запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не був ним порушений, так як обвинувачений ОСОБА_11 був вдома. Суд при ухваленні оскаржуваної ухвали проігнорував покази, надані потерпілим ОСОБА_16 , який повідомив суду, що обвинувачений ОСОБА_11 не має ніякого відношення до злочину, який вчинив обвинувачений ОСОБА_10 . Суд першої інстанції проігнорував факт того, що всі свідки допитані, і обвинувачений ОСОБА_11 не має змоги впливати на потерпілих та свідків.
Судом також не було взято до уваги, що відносно ОСОБА_11 був раніше застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, але потім було змінено на нічний домашній арешт і в подальшому, на момент незаконного затримання, взагалі не було застосовано до нього запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та фактичного проживання, з застосуванням засобів електронного контролю.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що обвинувачення стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 є необґрунтованим, та таким, що не відповідає стандарту «доведення поза розумним сумнівом». В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд, з приводу наявності обґрунтованого обвинувачення, у супереч презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, обмежується виключно припущеннями. Стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, шо вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, а сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Судом не надано оцінки застосування до ОСОБА_9 інших альтернативних запобіжних заходів; судом не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції проведено судовий розгляд з порушенням принципу рівності сторін та без врахування змін в Світі та України, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Захисник також зазначає, що в судовому рішенні не надано оцінки щодо ризиків стосовно кожного обвинуваченого окремо; прокурором не було надано стороні захисту клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України; судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні триває вже 2 роки; прокурором не доведено існування жодних ризиків, передбачених ст.177 КПК України; він раніше не судимий, має матір, яка проживає сама та потребує догляду.

Обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування своєї вимоги апелянт посилається на те, що прокурором не було надано доказів на підтвердження свого клопотання про продовження запобіжного заходу; судом не було враховано, що він перебуває під вартою 2 роки, а судовий розгляд ще не розпочався.

Обвинувачений ОСОБА_12 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України; судом не надано оцінки застосування до нього інших альтернативних запобіжних заходів; він перебуває під вартою вже 2 роки; існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, під час судового розгляду не доведено; при ухваленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було враховано тільки тяжкість інкримінованих злочинів; судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про взяття обвинуваченого на поруки; він раніше не судимий, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно; потерпілі просили застосувати до нього більш м`який запобіжний захід; стан його здоров`я погіршується.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що обвинувачені офіційних джерел доходу не мають, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків і потерпілих, які мешкають в одному населеному пункті з обвинуваченими, та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину та можуть вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Крім того, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кількох умисних особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді понад 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вчинення злочинів пов`язано з застосуванням та погрозами фізичного насильства до потерпілих. Обвинувачені не мають постійних джерел доходів, через що мають нестабільне матеріальне становище, у зв`язку з чим обвинувачені можуть переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, в тому числі із застосуванням чи погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, а також враховуючи дані про осіб обвинувачених, зокрема те, що останні міцних соціальних зв`язків та офіційних джерел доходу не мають, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 раніше вже притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, на думку колегії суддів, внаслідок наявності зазначених вище обставин існують об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також порушення належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника ОСОБА_8 про те, що суд в судовому засіданні від 10 листопада 2020 року не мав процесуальної можливості вирішувати питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки нормою ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 лютого 2021 року включно.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи сторони захисту про невинуватості обвинувачених за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
Щодо апеляційних доводів захисників та обвинувачених про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку з тривалим розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки вони відповідають вимогам ч.4 ст. 183 КПК України, так як останні обвинувачуються у скоєнні злочинів, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування відносно потерпілих.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 і відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг апелянтів.
Керуючись ст.ст. 28, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу Охтирського міськрайонного суду Сумської області на необхідність додержання вимог ст.28 КПК України щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді