Справа № 405/2523/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001511 від 26.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.07.2020 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30.08.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

В судовому засіданні прокурор зазначив про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши, що ризики застосування запобіжного не змінились, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочин, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, який вчинено групою осіб, а тому є наявність ризику ухилення від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 заперечила щодо продовження строку тримання під вартою, зазначивши, що прокурором не доведено ризиків. Обвинувачений добровільно дає покази, кається в обставинах, які були, а не які вчинені.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника та вказав, що не перешкоджав працівникам поліції після затримання. За місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має бабусю, яка хворіє. Зазначив, що лікувався амбулаторно раніше, однак, хвороба його не пройшла. Зазначив, що злочин не вчиняв, наміру ухилятися не має, а тому просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали думку захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , вказавши, що останній потребує лікування.

Враховуючи доводи прокурора, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_7 не одружений, не працює, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Обвинувачується у вчиненні розбою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, передбаченого ч.2 ст.187 КК України яке відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті якої передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Окрім того, судом враховано можливість обвинуваченого зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 25 жовтня 2020 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Керуючись ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів до 25 жовтня 2020 року включно.

Копію ухвали суду направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_8