Номер провадження: 11-сс/813/1109/20
Номер справи місцевого суду: 522/7272/20 1-кс/522/8717/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП" ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2020 р. про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001350 від 26.03.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на земельні ділянки, розташовані на території Усатівської сільської Ради Біляївського району Одеської області, масив №6 (шість), ділянка №4 (чотири), масив № НОМЕР_1 (десять), ділянка №1 (один) за кадастровим номером :01:001:0214, масив №10, ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,9269 га та за кадастровим номером :01:001:02724, масив №6, ділянка № НОМЕР_3 , площею 0,848 га, шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Окрім того, вказаною ухвалою було заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок.

Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно слідчий суддя прийшов до переконання, що вищезгадані земельні ділянки є об`єктом кримінально-протиправних дій, права на які набуті протиправним шляхом, зберігають сліди та інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 09.06.2020 р. були усунуті допущені неточності в оскаржуваній ухвалі слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 05.06.2020 р., зазначивши в ухвалі правильний кадастровий номер земельної ділянки, та замість «:01:001:02724, масив №6, ділянка № НОМЕР_3 , площею 0,848 га» вважати вірним «:01:001:0272, масив №6, ділянка № НОМЕР_3 , площею 0,848 га».
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі директор ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП» ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді на підставі п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, через істотне порушення норм кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді прийнята без дотримання принципу всебічного та об`єктивного повного встановлення та дослідження всіх фактичних обставин.

Обґрунтовуючи право на звернення з апеляційним оскарженням ухвали слідчого судді директор ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП» ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_10 , якій на праві власності належать земельні ділянки, на які ухвалою слідчого судді накладений арешт, є новим учасником ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП», внесла зазначене майно в якості своєї частки в Статутний Фонд підприємства, що оформлено рішенням загальних зборів підприємства від 03.03.2020 року та актом прийому- передачі, в зв`язку з чим накладення арешту стосується інтересів ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП», яке має статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, відповідно до приписів ст. 64-2 КПК України.

Зміни в установчі документи щодо зміни учасників товариства та збільшення розміру статутного капіталу ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП» не зареєструвало через перешкоди, які вчиняє ОСОБА_11 , яка ніколи не була власником земельних ділянок, однак визнана потерпілою у кримінальному провадженні, шляхом накладення арешту на земельні ділянки у цивільному та кримінальному провадженні.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що в кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в зв`язку з чим відсутня правова підстава для забезпечення кримінального провадження накладенням арешту на земельні ділянки, внаслідок якого обмежено право власності на нерухоме майно вартістю близько 150000 доларів США.

Слідчим суддею порушені положення, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки застосована міра забезпечення провадження у виді арешту земельних ділянок, яка не відповідає ступеню тяжкості злочину, про який заявлено ОСОБА_11 в заяві про вчинення злочину.

В оскаржуваній ухвалі не обґрунтована та не доведена мета, передбачена ч. 2 с. 170 КПК України, якою слідчий суддя мав мотивувати застосування арешту майна, так як земельні ділянки не відповідають критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.

Забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, також не обґрунтована, оскільки, відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, такий запобіжний захід застосовується тільки до майна підозрюваного, однак підозра в кримінальному провадженні не повідомлена будь-якій особі.

Підстава для накладення арешту, передбачена ч.4 ст.170 КПК України, для забезпечення відшкодування шкоди також є необґрунтованою, оскільки є явно неадекватною та не відповідає принципу співрозмірності, потерпіла ОСОБА_11 не довела завдання їй шкоди в розмірі, співрозмірному з вартістю земельних ділянок.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПП «ТКТСервіс Груп», яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням про арешт майна та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
На думку апеляційного суду слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Так, в клопотанні слідчого в обґрунтування вимог про накладення арешту на земельні ділянки, розташовані на території Усатівської сільради Біляївського району Одеської області, масив №6 (шість), ділянка №4 (чотири), масив № НОМЕР_1 (десять), ділянка №1 (один) за кадастровим номером :01:001:0214, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,9269 га та за кадастровим номером :01:001:0272, масив №6, ділянка № НОМЕР_3 , площею 0,848 га, була зазначена підстава, передбачена ст. 170 КПК України, а саме забезпечення їх збереження, як речового доказу у кримінальному провадженні.
Відповідно до витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0001350 від 26.03.2020 року Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_11 , в якій вона просить вжити заходів правового характеру до невстановленої особи, яка, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайськими діями, шляхом обману, заволоділа її майном, а саме вищевказаними земельними ділянками.
При цьому, органом досудового розслідування було встановлено, що в 2005 р. потерпіла ОСОБА_11 придбала у гр. ОСОБА_12 дві земельні ділянки, загальною площею 1,78 га, розташовані на території Усатівської сільради Біляївського району Одеської обл., масив № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , та на підтвердження виконання зобов`язань ОСОБА_12 написала розписку та передала потерпілій оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки для їх подальшого переоформлення на ОСОБА_11 , при цьому видавши довіреність на ім`я ОСОБА_13 .
В жовтні 2019 р. знайомий ОСОБА_11 . ОСОБА_14 шахрайським шляхом, зловживаючи її довірою, заволодів ксерокопіями державних актів на вищевказані земельні ділянки, повідомивши ОСОБА_11 про те, що знайшов покупців на земельні ділянки.
В подальшому, ОСОБА_11 стало відомо, що на підставі ксерокопій правовстановлюючих документів на земельні ділянки реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району ОСОБА_15 , в порушення вимог закону, без оригіналу державного акту на право власності на земельні ділянки, незаконно внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо померлої особи ОСОБА_12 , що стало підставою для того, щоб ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в грудні 2019 р., із пропуском строку для прийняття спадщини звернулись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_18 до нотаріальної контори, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 7, та отримали свідоцтво про право на спадщину на зазначені земельні ділянки.
Також органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 , яка продала ОСОБА_11 земельні ділянки, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцям зазначеним приватним нотаріусом 18.12.2019 р., із порушенням вимог чинного законодавства в частині оформлення права на спадщину з огляду на те, що спадкоємець ОСОБА_16 на час смерті матері відбував покарання та не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений законом, а також не надав судове рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Другий спадкоємець ОСОБА_17 має відмінне від спадкодавця прізвище, а судове рішення про встановлення факту того, що померла являється його матір`ю також відсутнє.
Після отримання свідоцтва про право на спадщину, в порушення вимог чинного законодавства, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 уклали договір дарування вказаних земельних ділянок з ОСОБА_10 ..
З наведених обставин апеляційний суд приходить до переконання про те, що органом досудового розслідування доведена наявність обґрунтованої підозри щодо факту кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме, що ймовірно зазначені особи, шляхом надання завідомо підроблених документів, незаконно заволоділи правом власності на земельні ділянки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхомабо отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, диспозицією ч. 4 ст. 190 КК України передбачена відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність у арештованих ухвалою слідчого судді земельних ділянок ознак речових доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, відповідно до приписів ст. 98 КПК України, ймовірно вони є об`єктом кримінальних протиправних дій в кримінальному провадженні за фактом шахрайства, за ознакам за ч. 4 ст. 190 КК України.
З огляду на наведене не знаходять підтвердження доводи апеляційної скарги на те, що в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовані та не доведені правова підстава та мета, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, оскільки це спростовується змістом мотивувальної частини оскаржуваної ухвали слідчого судді, який мотивував своє рішення щодо задоволення клопотання слідчого про арешт земельних ділянок, які відповідають критеріям речових доказів, метою збереження земельних ділянок, як речових доказів в зазначеному провадженні.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді було накладено арешт на вказані земельні ділянкилише із забороною відчуження та розпорядження, а також вчинення подальших реєстраційних дій щодо вказаних земельних ділянок суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що не обґрунтовані інші підстави для арешту майна, передбачені ч.2 ст. 170 КПК України, а саме для забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а також для забезпечення відшкодування шкоди, завдання якої потерпіла ОСОБА_11 не довела в розмірі, співрозмірному з вартістю земельних ділянок, так як зазначені підстави не були зазначені в клопотанні слідчого про арешт майна, відповідно не були предметом розгляду при розгляді клопотанні в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про перешкоди в реєстрації змін в установчі документи ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП» щодо учасників товариства та збільшення розміру статутного капіталу, які вчиняє ОСОБА_11 , яка ніколи не була власником земельних ділянок, однак визнана потерпілою у кримінальному провадженні, шляхом накладення арешту на земельні ділянки у цивільному та кримінальному провадженні.

Разом з тим, звернення до суду у цивільному та кримінальному провадженні є правом громадянина, в даному випадку потерпілої ОСОБА_11 , якщо остання вважає, що її майнові права порушені. Зазначена обставина не свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на вказані земельні ділянки в межах кримінального провадження задля забезпечення їх збереження, як речових доказів.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

На підставі наведеного, відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги підтвердження не знайшли, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу директора ПП «ТКТ-СЕРВІС ГРУПП» ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2020 р. про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001350 від 26.03.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,- залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 24.07.2020 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4