Справа № 363/3083/16-к
Провадження по справі № 1-кп/367/420/2020
У Х В А Л А
14 грудня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 24.04.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000455, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває зазначена вище справа.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, оскільки такий строк спливає, а ризики які були враховані під час обрання такого запобіжного заходу не відпали.

Потерпілі та представник потерпілої в судове засідання не з?явились.

Захисник та обвинувачений просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов висновку, що існують підстави для задоволення клопотання прокурора, виходячи з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою закінчується 17.12.2020 р., а суд не взмозі призначити наступне судове засідання до закінчення цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд враховує, що ОСОБА_7 раніше був засудженим 14.04.2015 р. Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 125 КК України, 14.11.2016 р. Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 289 КК України і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого насильницького злочину. Вчинив новий злочин, перебуваючи під домашнім арештом. Тому суд вважає, що існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він схильний до скоєння злочинів.

Крім того, враховуючи наведене, суд вважає, що обвинувачений схильний до насильницьких дій, тому існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе незаконно впливати на свідків, ще недопитаних в суді, та на допиті яких наполягає сторона захисту.

Зазначене вище дає підстави суду продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню зазначеного ризику.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Щодо посилань захисника на тривале перебування обвинуваченого під вартою, то суд враховує, що відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява N 40107/02 від 10.02.2011 р., набуло статусу остаточного 10.05.2011р.) питання про те, чи є тривалим тримання під вартою обґрунтованого, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009) (Labita V. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Тримання під вартою обвинуваченого суд вважає виправданим, оскільки цього вимагають реальні вимоги публічного інтересу, що направлені на недоторканість здоров?я та життя людини, можуть викликати певну реакцію суспільства і соціальні наслідки.

Тому, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, реальні вимоги публічного інтересу переважують право поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Суд із зазначених вище підстав не вважає за можливе змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт, оскільки такий запобіжний захід вже був застосований відносно нього, і, не зважаючи на це, він знову обвинувачується у скоєнні злочину під час дії такого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу.

Ухвала в частині строку тримання під вартою діє з 14.12.2020 р. по 11.02.2021 р. включно.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області на протязі семи днів з дня проголошення ухвали, а засудженим з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2