КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,
за участю:
власника майна ОСОБА_5 ,
адвоката, який діє в інтересах
заявника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,
адвоката, який діє в інтересах
власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційними скаргами адвоката, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_10 та прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000986 від 27.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

21 вересня 2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000986 від 27.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: на автомобіль «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною відчуження, розпорядження та користування.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року в задоволенні клопотання прокурора відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на ті обставини, що в матеріалах клопотання відсутні дані на підтвердження того, що транспортний засіб зберіг на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також не встановлено достатніх даних за якими мета арешту майна підтверджується та співвідноситься з матеріалами справи.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_10 та прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі адвокат, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_10 , не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою та такою, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження, оскільки слідчим суддею не враховано, що автомобіль «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 », був об`єктом кримінально протиправних дій, визнаний речовим доказом, оскільки відповідає критеріям ст.98 КПК України, а також те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 24 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В своїй апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки судом залишено поза увагою наявність даних, які дають достатні підстави вважати, що транспортний засіб зберіг на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів, що встановлюються під час кримінального провадження. При цьому звертає увагу, що висновки експертиз підтверджують обставини набуття автомобіля кримінально протиправним шляхом. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 24 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
заявника ОСОБА_5 та адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, поданої адвокатом ОСОБА_10 , та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 ;
адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг;
ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000986 від 27.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, за обставинами вчинення невстановленою особою незаконного заволодіння автомобілем «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 », належного на праві власності ОСОБА_5 , шляхом підроблення реєстраційних документів на вказаний транспортний засіб.

Відповідно до висновку експерта №17-3/106 від 05.02.2020 року підпис від імені ОСОБА_5 у договорі комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.

24 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва накладено арешт на транспортний засіб «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 » з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

31 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року скасовано у зв`язку з неналежним мотивуванням судового рішення та постановлено нову ухвалу, якою накладено арешт на транспортний засіб «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 ».

19 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва скасовано арешт майна, накладений ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року, в частині накладення заборони розпорядження та користування автомобілем «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 ».

21 вересня 2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000986 від 27.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: на автомобіль «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 ».

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року в задоволені клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000986 від 27.01.2017 року, відмовлено.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на транспортний засіб «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,прокурор зазначив метою для арешту майна - забезпечення збереження речових доказів.

Разом з цим, матеріали клопотання не містять доказів, що вказують на існування загрози знищення майна, та слідчий суддя дійшов правильного висновку, що зазначене майно не відповідає критеріям ст.98 КПК України, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що вищезазначене майно зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року скасовано арешт майна в частині накладення заборони розпорядження та користування автомобілем «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 », оскільки власником транспортного засобу доведено, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Надані матеріали провадження містять постанову органу досудового розслідування від 11.04.2017 року про визнання вказаного у клопотанні майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000986, проте суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого суді на рахунок того, що стороною обвинувачення під час розгляду справи належним чином не доведено відповідність майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, чого не буде досягнуто при накладенні арешту на зазначений транспортний засіб.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження та відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, суд апеляційної інстанції об`єктивно переконаний, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги адвоката, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_10 , та прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року, залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги адвоката, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_10 , та прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000986 від 27.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: автомобіля «Audi A4», 2011 р.в., білого кольору, кузов « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною відчуження, розпорядження та користування, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3