УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0000306 від 19.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.289, ч.3 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно: дві купюри номіналом по сто доларів США кожна із серійними номерами: LB 25829557 L, LB 25829560 L та дві купюри номіналом по двісті гривень кожна із серійними номерами: ГГ 4575834, УМ 7206185.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що вказане майно було вилучено у даному кримінальному провадженні у підозрюваного ОСОБА_5 під час його затримання 26.08.2020 в порядку статті 208 КПК України, після чого воно було визнано речовим доказом, враховуючи, що воно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, у зв`язку з чим слідчий просить накласти на нього арешт, а також порушує питання про поновлення пропущеного строку, зважаючи на те, що вперше з таким клопотанням слідчий звернувся вчасно, однак воно було повернути з підстав невідповідності вимогам статті 171 КПК України.

В судове засідання слідчий не з`явився та подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник тимчасово вилученого майна, будучи повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, до суду не з`явився та про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України неприбуття належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла такого висновку.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна підозрюваної особи в рамках кримінального провадження № 0306 від 19.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.289, ч.3 ст.369 КК України, з метою збереження речових доказів. При цьому, слідчий обґрунтовано порушує питання про поновлення пропущеного строку на звернення з таким клопотанням, зважаючи на те, що майно було вилучено 26.08.2020, а вперше з таким клопотанням слідчий звернувся до суду 27.08.2020, яке було повернуто ухвалою слідчого судді 02.09.2020 та отримано прокурором 04.09.2020, після чого 07.09.2020 знову направлено до суду, тобто в межах строку, визначеного частиною п`ятою статті 171 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за можливе поновити пропущений з поважних причин строк в порядку статті 117 КПК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами, достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.289, ч.3 ст.369 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_3 від 26.08.2020 про визнання речових доказів майно, зазначене в клопотанні, визнано речовими доказами.

При цьому, слідчий суддя, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, зазначає про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна виправдовує втручання у права та інтереси власників майна.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється розслідування у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для задоволення даного клопотання та застосування ініційованого слідчим заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, необхідність в застосуванні якого доведена.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, а саме: дві купюри номіналом по сто доларів США кожна із серійними номерами: LB 25829557 L, LB 25829560 L та дві купюри номіналом по двісті гривень кожна із серійними номерами: ГГ 4575834, УМ 7206185, що були вилучені у підозрюваного ОСОБА_5 під час його затримання 26.08.2020 в порядку статті 208 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1