Справа №585/2975/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/607/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується з ухвалою суду, просить її скасувати та винести правомірне рішення.

Зокрема зазначає, що відсутність механізму заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покарання не узгоджуються із Конституцією України, Європейською конвенцією про захист прав та основоположних свобод, практикою Європейського Суду з прав людини, які мають бути застосовані судом безпосередньо, оскільки такі мають найвищу юридичну силу. Також посилається на конкретні рішення Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення «Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України». Вказує, що нормами Кримінального кодексу України не передбачені реалістичні перспективи звільнення засуджених до довічного позбавлення волі та відповідні гарантії у розумінні Європейського суду з прав людини, Конвенції та Конституції. На його переконання, він, як засуджений, має право на зменшуваність його довічного покарання та на реалістичну перспективу звільнення від покарання на підставі прямої дії Конституції незалежно від закріплення механізму його реалізації у Законах України.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції мотивував його тим, що на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

Вислухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року ОСОБА_6 засуджено за ст. ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. 3 КК України 1960 р., ст..ст. 115 ч. 2 п.п. 1,6,13, 146 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 2, 303 ч. 1, 353 ч. 3, 357 ч. 3, 358 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року набрав законної 5 квітня 2005 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 16 квітня 2018 року ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2003 року по 5 квітня 2005 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Роменська ВК (№56).

Статтею 51 КК України передбачені види покарань для осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Згідно ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Покарання у виді довічного позбавлення волі не має кінцевого терміну відбуття покарання.

ОСОБА_6 засуджений до довічного позбавлення волі, тому вимоги ст. 152 КВК України до нього застосовані бути не можуть.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким визначені положеннями ст.ст. 81, 82 КК України. Однак, відповідно до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», такі можуть бути застосовані лише до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Отже, вимогами національного законодавства не передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, про що обґрунтовано було зазначено в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.

При прийнятті ухвали, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського суд з прав людини «Пєтухов проти України №2», яким встановлено, що існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації, є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є переконливим для колегії суддів.

Так, за змістом рішення від 09 вересня 2019 року у справі «Пєтухов проти України №2», Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що було порушено статтю 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити.

Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.

Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.

Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.

Оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суди, які керуються лише законом, повинні діяти лише в його межах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не вбачає, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4