Справа № 752/2253/18
Провадження №: 1-кп/752/377/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.2020 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006137 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, освіта вища, який не працює, одружений, має двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

з участю сторін кримінального провадження

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

встановив:
ОСОБА_3 05.07.2017 року близько 09 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки "Audi 80" д.н.з. НОМЕР_1 , розпочинаючи рух на перехресті провулку Коломийського та другорядної дороги пр-ту Голосіївського по сухому чистому асфальтобетонному дорожньому покритті проїзної частини та здійснюючи поворот ліворуч для руху в напрямку вул. Жуковського, порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 16.2, 18.1 ПДР України, а саме: проявив неуважність, відволік увагу від дорожньої обстановки, яка складалась по ходу його руху, та не вірно зреагував на її зміну, при цьому наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений відповідними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України та дорожньою розміткою типу "зебра", не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , який, маючи перевагу в русі, здійснював перехід проїзної частини по розмітці вказаного вище нерегульованого пішохідного переходу з права на ліво по ходу його руху, в результаті чого на смузі зустрічного напрямку руху лівою передньою частиною автомобіля скоїв наїзд на останнього.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди у пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім іншого, були виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 2.3 б, 10.1, 16.2, 18.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що 5.07.2017 року о 9 год. він рухався по пров. Коломийському, виїжджав на пр-т Голосіївський, другорядну дорогу, та хотів повертати на ліво. Він зупинився, подивився, що автомобілів немає та почав поворот в бік нерегульованого пішохідного переходу, на який в цей момент вибіг пішохід з підземного переходу. Він, побачивши його перед собою, екстрено загальмував, машина зупинилась до зебри, але пішохід зачепився об ліву сторону бампера його авто та впав на пішохідний перехід. Пішохід вибіг різко, йому закривав пішохідний перехід автомобіль, припаркований з права перед переходом, він з`явився як тінь, вважає, що вжив всіх заходів для уникнення зіткнення та виявлення пішохода. Після того як пішохід впав, він вибіг з машини, запропонував викликати швидку, але потерпілий майже одну годину не міг вирішити, що робити. Потім потерпілий викликав поліцію і швидку з телефону перехожих, чому він, в свою чергу, одразу не викликав служби, пояснити не може, пропонував потерпілому гроші, але той відмовився. Позов він не визнає, оскільки потерпілий після проведення всіх обстежень відмовився від госпіталізації, почував себе добре, не кульгав, під час зустрічі через два тижні підтверджував той факт, що він сам вибіг на перехід.
Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим його вина, за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, доведена в повному обсязі наданими суду доказами, які оцінені ним з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності достатності та взаємозв`язку.
Допитаний в суді потерпілий ОСОБА_7 показав, що 5.07.2017 року о 9 год. 30 хв. після пробіжки йшов додому на пров. Коломиївський. Вийшов з підземного переходу та почав виходити на пішохідний нерегульований перехід. Коли зробив пару кроків, побачив, що з пров. Коломийського швидко виїжджає автомобіль. Він як водій знає, що пішохід має перевагу, тому пішов вперед, намагаючись закінчити перехід, але зрозумівши, що авто не зупиняється, прискорив крок, проте не встиг перейти дорогу і відбувся наїзд на нього, який, на його думку, стався вже на зустрічній смузі. Він перелетів через лівий бік бампера і впав на асфальт. Погода була суха, автомобілі біля переходу запарковані не були, він йшов повільно, бо відпочивав після пробіжки парком. В нього був шок після падіння, просив у перехожих телефон, щоб викликати швидку. Потім з авто вийшов водій, пропонував йому гроші, 400 грн., та відвезти його до лікарні, але він відмовився, бо сума була смішна, і він хотів, щоб поліція зафіксувала дтп. Його відвезли в лікарню, де порадили зробити МРТ та виписали. Він пішов до районної поліклініки, виписали лікарняний на три дні. На четвертий день пішов на роботу. Після того як лікар побачив результат МРТ, його направили до інституту травматології та виписали ще лікарняний на два тижні, він сподівався, що все минеться, але в подальшому біль посилювався, спочатку він кульгав, потім взяв паличку, а потім не зміг вставати на ногу взагалі і тоді його госпіталізували до інституту, де провели операцію, після чого він два місяці знаходився на лікарняному. Враховуючи те, що поїздки до Антарктиди є його основним заробітком, а у зв`язку із отриманою травмою він більше не може їздити в експедиції, просить його позов задовольнити в повному обсязі. До даної пригоди травм та хвороб коліна в нього не було. Під час зустрічі із обвинуваченим після пригоди, він вже шкутильгав. Він думав, що обвинувачений хоче примиритись, але натомість він його провокував, звинувачував у пригоді, змушував визнати, що він перебігав дорогу, а не йшов по ній.
Крім показів потерпілого, які суд вважає правдивими та достовірними, оскільки судом не встановлено підстав для оговору потерпілим обвинуваченого, не надано таких доказів і стороною захисту, вина обвинуваченого підтверджується й іншими наданими сторонами та безпосередньо дослідженими доказами, які узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 .
Так, вина обвинуваченого підтверджується даними протоколів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 5.07.2017 року та додаткового огляду від 16.10.2017 року зі схемами та фото таблицями до них (а.с. 144-158), згідно яких, зафіксовано розташування автомобіля ОСОБА_3 після наїзду на пішохода в межах нерегульованого пішохідного переходу, що позначений відповідною дорожньою розміткою та дорожнім знаком, а також відображено пошкодження виявлені на автомобілі;
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26.01.2018 року з долученими до нього схемою та фото таблицею (а.с. 159-164), під час якого потерпілий ОСОБА_7 показав на місці напрямок його руху та місце наїзду на нього автомобілем обвинуваченого. Дані, вказані у протоколі, в повній мірі узгоджуються з показаннями потерпілого, наданими ним безпосередньо в суді, і тому, враховуючи їх взаємозв`язок з іншими доказами, покладаються судом в основу обвинувального вироку.
Також вина обвинуваченого підтверджена і даними висновку експерта № 1181/Е від 21.08.2017 року (а.с. 165-168), згідно яких у ОСОБА_7 на момент звернення за медичною допомогою 5.07.2017 року о 9.29 мали місце тілесні ушкодження: закрита травма лівого колінного суглоба, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, на строк понад 21 добу, та садна пальців кистей, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Вказані ушкодження могли утворитися при транспортній травмі, при зіткнення автомобіля, який рухався, з пішоходом, за давністю можуть відповідати 5.07.2017 року;
даними висновку експерта № 12-1/2833 від 22.12.2017 року (а.с. 171-176), згідно яких, експерт, дослідивши пояснення обвинуваченого, потерпілого та дані протоколу огляду місця пригоди, дійшов висновків, що в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.2 ПДР України, які і стали причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.
Надані суду докази сторони захисту, а саме дані про листки непрацездатності, видані за місцем роботи потерпілого, в повній мірі підтверджують показання останнього щодо обставин проходження ним лікування та його тривалості. Відсутність лікарняних листів у потерпілого в період з 5.07.2017 року по 2.08.2017 року не свідчить про відсутність у нього тілесних ушкоджень, враховуючи його показання в частині первинних звернення до лікарів, проведення МРТ та подальше направлення на операцію, та дані викладені у висновку експерта № 1181/Е, відповідно до яких ОСОБА_7 на наступний день після ДТП було проведено МРТ колінного суглоба, за результатами якого у потерпілого було виявлено описане експертом тілесне ушкодження. Слід вказати що експерт за участі спеціаліста також безпосередньо досліджував вказане МРТ та в категоричній формі вказав про наявність у ОСОБА_7 закритої травми лівого колінного суглобу, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке утворилось внаслідок травматичної дії тупими предметами та могло виникнути при транспортній травмі 5.07.2017 року. За таких обставин, вважаю безпідставними вказівки сторони захисту на недоведеність наявності у потерпілого тілесного ушкодження та ступеню його тяжкості.
Наданий суду стороною захисту відеозапис зустрічі обвинуваченого з потерпілим суд до уваги не бере та визнає недопустимим, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 93 КПК України сторони вправі збирати докази у передбачений законом спосіб. Згідно вимог ч. 2 ст. 14 КПК України втручання у спілкування можливе лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених КПК України. Даний кодекс передбачає негласне збирання інформації лише у главі 21, яка визначає порядок проведення негласних слідчих дій, згідно якого втручання, в тому числі, у приватне спілкування здійснюється знову ж таки виключно на підставі ухвали суду. Втручання у таємницю спілкування в інший спосіб КПК України не визначено. Враховуючи викладене та те, що відеозапис розмови із потерпілим ОСОБА_7 отриманий обвинуваченим не у встановлений КПК України спосіб, із порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, суд визнає диск з відеозаписом недопустимим доказом.
Не дивлячись на вказане вище, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що зафіксована розмова між обвинуваченим та потерпілим, яка була досліджена судом безпосередньо, в повній мірі підтверджує показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини здійснення на нього наїзду автомобілем під керуванням обвинуваченого ОСОБА_3 .
Допитаний судом свідок захисту ОСОБА_9 повідомив суду, що самого наїзду на пішохода він не бачив, бачив лише чоловіка, який вибіг із підземного переходу. Чи біг пішохід через пішохідний перехід, він вже не бачив, оскільки в той бік не дивився. Від підземного переходу до пішохідного переходу відстань складає приблизно 3-5 м. Потім, коли підійшов до місця пригоди, побачив скупчення людей, казали, що відбувся наїзд, бачив чоловіка з бородкою у спортивному одязі, видимих ушкоджень не бачив, він відмовлявся від допомоги.
Суд вважає, що вказані показання не спростовують доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки не спростовують факт наїзду автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_7 , а також не вказують на будь-які порушення з боку потерпілого ОСОБА_7 під час здійсненням ним переходу через проїжджу частину по пішохідному переходу.
За таких обставин суд вважає безпідставними і доводи сторони захисту про невинуватість обвинуваченого у порушенні ПДР України та про виникнення ДТП саме внаслідок порушення правил пішоходом, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин не надано. Натомість, стороною обвинувачення в повній мірі доведено факт порушення ПДР України саме з боку водія ОСОБА_3 та знаходження їх у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням ДТП та його наслідками.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази, матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю наведеними вище доказами, доводи сторони захисту підтверджені не були.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, позиції потерпілого та його представника, які вказали, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому та не зробив для себе висновків, тому просили призначити покарання відповідно до вимог закону з метою уникнення в подальшому таких злочинів, в тому числі і з боку обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, - наявність двох малолітніх дітей, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді обмеження волі та додаткове покарання в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, одружений, обставину, що пом`якшує його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.
В судовому засіданні обвинувачений в повному обсязі не визнав і заявлений до нього потерпілим цивільний позов та його захисник подав на нього відзив. Судом з метою розгляду та вирішення заявленого у справі цивільного позову відповідно до вимог ст. 129 КПК України згідно встановленого порядку та обсягу дослідження доказів в цій частині було заслухано обвинуваченого, потерпілого, досліджено наданий відзив та докази на підтвердження підстав та розміру цивільного позову.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в суді підтримав заявлений позов із внесеними до нього змінами та просив стягнути на його користь понесені матеріальні збитки у зв`язку з лікуванням в розмірі 11 760 грн. та моральну шкоду в розмірі 320 000 грн.

Щодо обґрунтування цивільного позову в частині моральної шкоди потерпілий вказав, що внаслідок травми втратив можливість прийняти участь в Антарктичних експедиціях, що було основним джерелом його доходів останні три роки, та не знає чи зможе внаслідок отриманої травми продовжити свою професійну діяльність і в подальшому та отримувати сталий дохід, що робить його майбутнє неясним і тривожним. Крім того, просив врахувати, що звичний ритм його життя було порушено, операції були важкими, він довго відчував біль та продовжує його відчувати і надалі.

Вислухавши пояснення сторін та учасників судового провадження, дослідивши надані потерпілим та його представником докази на підтвердження підстав та розміру позову, вважаю, що цивільний позов слід задовольнити частково.

Так, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 із змінами в частині відшкодування завданих матеріальних збитків понесених під час лікування суд вважає за доцільне задовольнити в повному обсязі, оскільки вони підтверджені наданими суду документами у виді чеків та рахунку.

Крім того, суд враховує ступінь фізичного болю, який відчував потерпілий внаслідок заподіяної йому травми, тривале лікування потерпілого, те, що на сьогодні він не може в повній мірі відновити свій звичний спосіб та ритм життя, продовжити свою професійну діяльність, яка дозволяла йому не турбуватись про матеріальне благополуччя його та родини, а також суд бере до уваги страх потерпілого перед невизначеністю у його майбутньому житті та ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень. На підставі викладеного, суд вважає, що, заявлений потерпілим розмір моральної шкоди підлягає до задоволення частково в розмірі 100 000 грн.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100, ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 11 760 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень на відшкодування матеріальних збитків, 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральних збитків.

Речові докази по справі: автомобіль марки "Audi 80" д.н.з. НОМЕР_1 , який залишений на зберігання власнику, залишити останньому за належністю.

Стягнути із ОСОБА_3 документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 555 грн. 80 коп. та 1186 грн. 44 коп. на користь держави.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1