№ 1-кп/755/286/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001400 від 05.02.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, заміжньої, не працюючої, із середньою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 05 лютого 2018 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, з ОСОБА_11 , який засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року, знаходились в будинку АДРЕСА_3 , де побачили ОСОБА_9 та в них виник умисел на відкрите викрадення чужого майна та вступили у попередню змову. Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , який засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року, підійшли до потерпілої ОСОБА_9 , яка зайшла до будинку АДРЕСА_3 , після чого, діючи відповідно до заздалегідь розподілених ролей, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_11 , який засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року, тримаючи за руки потерпілу ОСОБА_9 , притиснув її до дверей ліфту, а в той час, ОСОБА_6 почала наносити удари в область голови потерпілої, тим самим, подолавши волю до опору останньої, після чого, ОСОБА_6 , зірвала з плеча потерпілої рюкзак, вартістю 200 гривень, в якому знаходились особисті речі потерпілої, а саме: грошові кошти у сумі 503 гривні; косметичка марки «DG» чорного кольору, вартістю 70 гривень, в якій знаходились гель для вій, вартістю 85 гривень; тональний коректор, вартістю 80 гривень; туш для вій, вартістю 100 гривень; помада для губ, вартістю 40 гривень; пудра, вартістю 60 гривень; жіночий гребінець, вартістю 70 гривень, а також речі, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, зокрема, продукти харчування, дисконтні картки, кинула рюкзак на підлогу поряд із собою. Продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, направлених на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , який засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року, діючи спільно, продовжили хаотично наносити удари потерпілій ОСОБА_9 , одночасно з цим, перевіряючи вміст кишень куртки потерпілої. У подальшому, виконавши всі дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 підняла з підлоги рюкзак потерпілої ОСОБА_9 і разом з ОСОБА_11 , який засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року, утримуючи викрадене майно при собі, вибігли з під`їзду та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, але в подальшому, були затримані свідками. Своїми умисними діями ОСОБА_11 , який засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року, та ОСОБА_6 , завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1208 гривень.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 винною себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнала та показала, що вона з ОСОБА_11 знаходилась у буд. АДРЕСА_3 та чекали там їхнього знайомого. Вона чекала у під`їзді, оскільки було холодно, а ОСОБА_11 - біля під`їзду. В той день, вона вживала метадон, приблизно за пів години до події. Далі, вона почула розмову ОСОБА_11 із потерпілою. Спустившись на перший поверх, вона побачила конфлікт між потерпілою ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Показала, що саме вона наносила удари в голову потерпілій і зірвала з неї рюкзак. Зокрема, показала, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння нею кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Крім того, просила вибачення у потерпілої, шкодує про вчинене та у подальшому, обіцяє нічого протиправного вчиняти не буде.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Враховуючи процесуальну позицію обвинуваченої ОСОБА_6 , яка визнала свою вину у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, її вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами та показаннями потерпілої, яка попереджалась про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитана, у порядку ст. 353 КПК України, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що 05.02.2018 року, близько 16 години 00 хвилин, вона йшла додому. Зайшовши до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , за нею зайшов ОСОБА_11 і штовхнув її плечем. На запитання, що він робить, почав грубо відповідати нецензурною лайкою та погрожувати. Під час словесної перепалки вона запитала, навіщо він її штовхнув і що він взагалі робить у цьому під`їзді, оскільки в будинку не проживає, а у відповідь, вона почула нецензурну лайку. На їх викрики із другого поверху спустилась ОСОБА_6 , після чого, вони вдвох заштовхали її до ліфту на першому поверсі та почали бити. Удари вони наносили по черзі в область голови, але ОСОБА_6 нанесла удари по голові першою. ОСОБА_11 мав агресивні очі, неадекватно себе поводив, а ОСОБА_6 теж вела себе агресивно, але не настільки, як ОСОБА_11 . Крім того, вони зірвали з неї рюкзак та намагались зірвати золоті прикраси, що були на ній. Рюкзак, який висів у неї на плечі, зірвала саме ОСОБА_6 . Вона дзвонила сусідам у двері, але ніхто не відчиняв. Оскільки її довго не було, то її сестра почала перейматися, а тому, її чоловік вирішив спуститися, щоб її зустріти, так як вона перед тим нажала на домофон. Коли він почав спускатися, то ОСОБА_11 та ОСОБА_6 почали бігти, оскільки почули, що хтось іде по сходам. ОСОБА_11 втік, а ОСОБА_6 наздогнали. Вона викликала поліцію та чекала їх приїзду на вулиці. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_12 знаходився за парканом на відстані близько трьох метрів, а ОСОБА_6 попросила викликати їй швидку. На запитання поліції, звідки у неї її рюкзак, остання відповіла, що випадково причепився до неї. Після цього, вона поїхала фіксувати тілесні ушкодження. Зокрема, показала, що ОСОБА_6 була вагітною і, на її думку, перебувала у стані наркотичного сп`яніння. Зазначила, що її сестра бачила, як ОСОБА_11 та ОСОБА_6 до події вживали наркотики в їх під`їзді. Крім того, на запитання захисника, зазначила, що, на її думку, ОСОБА_6 необхідно призначити міру покарання у виді позбавлення волі.

Суд, оцінює показання потерпілої ОСОБА_9 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 06.02.2018 року (т. 2 а.п. 64-66);

- протоколом обшуку затриманої особи від 05.02.2018 року, з якого вбачається, що в ході огляду ОСОБА_6 речей, були виявлені наступні речі: резинка для волосся з металевою брошкою, ланцюжок жовтого кольору (біжутерія), мобільний телефон марки «Нокіа», люстерце (т. 2 а.п. 67);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2018 року за участю обвинуваченого ОСОБА_11 , який засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року та ОСОБА_6 , щодо обставини, яка мала місце 05.02.2018 року, близько 16 години 30 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 19 (том 2 а.п. 68-69);

- протоколом огляду речей від 10.02.2018 року, з якого вбачається, що під час огляду чорного поліетиленового пакету, з біркою, що був вилучений при ОМП 05.02.2018 року за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 19, в м. Києві, при його відкритті у присутності потерпілої ОСОБА_9 , було виявлено жіночий рюкзак чорного кольору, у задньому відділенні якого, знаходилися грошові кошти в розмірі 503 гривні, купюрами номіналом 200, 200, 100, 2 та 1 гривні, в іншому відділенні, знаходилася косметичка марки «DG» чорного кольору, в якій гель для вій, тональний коректор, туш для вій, помада для губ, пудра, жіночий гребінець, а також продукти харчування і дисконтні картки. У ході огляду речей, присутня потерпіла ОСОБА_9 впізнала кожну з вказаних речей та повідомила, що саме ці речі були у неї відкрито викрадені за адресою: АДРЕСА_3 , 05 лютого 2018 року (том 2 а.п. 70-71);

- протоколом огляду місця події від 05.02.2018 року, з якого вбачається, що при огляді ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_4 , виявлено рюкзак чорного кольору, всередині якого, знаходилися банани, хурма, косметичка, ключі, ручка, дисконтні і картки різних магазинів, грошові кошти у сумі 503 гривні. Також, на ділянці виявлено особу жіночої статі, яка представилася як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що рюкзак забрала у другому під`їзді по АДРЕСА_3 , у раніше невідомої жінки, з якою у неї та її чоловіка ОСОБА_11 виник конфлікт (том 2 а.п. 73-78);

- постановою про визнання та приєднання речових доказів від 10.02.2018 року, а саме - жіночого рюкзаку, грошових коштів у розмірі 503 гривні, косметички марки «DG» чорного кольору, в якій знаходився гель для вій, тональний коректор, туш для вій, помада для губ, пудра, жіночий гребінець, а також речі, що матеріальної цінності не становлять, а саме: продукти харчування та дисконтні картки (том 2 а.п. 79).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченої, яка повинна нести кримінальну відповідальність за вчинений нею злочин.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд вважає, що вина ОСОБА_6 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою осіб, є доведеною, тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини кримінального провадження, дані про її особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001238 від 08.02.2018 року, ОСОБА_6 06.02.2018 року була оглянута лікарем-наркологом та в неї виявлено стан наркотичного сп`яніння (стимулятори, амфетамін, опіоїди, метадон, снодійні барбітурати) ( т. 2 а.п. 86).

Крім того, як вбачається з листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Служби у справах дітей (т. 1 а.п. 101), на обліку даної Служби перебуває малолітня дитина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько якої є ОСОБА_11 , батьки якої перебувають у шлюбі. Зокрема, з мамою малолітньої ОСОБА_13 ОСОБА_6 неодноразово велися профілактично-роз`яснювальні бесіди стосовно виконання батьківських обов`язків, однак, змін не відбулося. Крім того, ОСОБА_6 зазначала, що готова пройти реабілітацію від наркозалежності, але у призначений час не з`явилась, на телефонні дзвінки не відповідала. Також, було направлено листи до СЮП Деснянської НП в м. Києві з метою встановлення місця перебування матері та дитини, проведення відповідної роботи в межах компенсації та до Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради з метою здійснення виїзду за адресою можливого тимчасового проживання дитини: АДРЕСА_5 . Додатково було повідомлено, що відповідно до електронної бази ІАС «Діти», малолітня дитина, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, відомості про батьків дитини записані в Державному реєстрі про народження дитини відповідно до статті 135 ч. 2 СКУ.

Зокрема, як вбачається з листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї, малолітня дитина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка залишилася без батьківського піклування, перебуває тимчасово за заявою в рідної бабусі ОСОБА_16 та спільно проживають за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час, бабусею вживаються заходи щодо оформлення опіки над дитиною (т. 2 а.п. 54).

Крім того, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року, ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні було оголошено в розшук.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненому.

Суд вбачає обтяжуючу обставину, відповідно до ст. 67 КК України, вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, оскільки на це вказувала потерпіла ОСОБА_9 , обвинувачена, зокрема, відповідно до висновку № 001238, ОСОБА_6 06.02.2018 року, тобто після події, була оглянута лікарем-наркологом і в неї виявлено стан наркотичного сп`яніння (стимулятори, амфетамін, опіоїди, метадон, снодійні барбітурати), однак, державним обвинуваченням ОСОБА_6 стану наркотичного сп`яніння висунуто не було, від цього вона не захищалася, тому суд не виходить за межі висунутого обвинувачення і не бере цю обставину як обтяжуючу.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , її особи, наявності пом`якшуючої обставини, відсутності обтяжуючих обставин, конкретних обставин кримінального провадження, перебувала у розшуку в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що її перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити їй міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням її ставлення до скоєного вину визнала, щиро каялася, прохала вибачення у потерпілої, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у виді позбавлення волі, однак, у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватою за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 29 липня 2019 року, зарахувавши їй у строк відбування покарання, строк її попереднього ув`язнення з 05.02.2018 року по 07.02.2018 року включно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному, а саме: жіночий рюкзак, грошові кошти в розмірі 503 гривні, косметична марка «DG» чорного кольору, гель для вій, тональний коректор, туш для вій, помада для губ, пудра, жіночий гребінець, продукти харчування та дисконтні картки, що передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_9 залишити у її власності.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя