справа №562/4701/18
У Х В А Л А

28.04.2020 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.289 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за ч.2 ст.185 КК України, у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, за ч.3 ст.185 КК України, у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за ч.2 ст.186 КК України та у незаконному заволодінні транспортним засобом за ч.1 ст.289 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 ніде не працює, тому має змогу вільно пересуватися та покидати місце фактичного проживання на довгий період часу та перебувати у будь-якому іншому місці. З метою уникнення відповідальності за вчинене ним діяння, існують об`єктивні ризики можливості переховування обвинуваченим від суду та правоохоронних органів. Крім того, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став і під час іспитового строку знову вчинив умисні злочини проти власності, тому є підстави вважати, що обвинувачений є суспільно-небезпечною особою і, перебуваючи на волі, знову може вчинити новий злочин. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілу шляхом психологічного тиску з метою схиляння до надання неправдивих свідчень. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду, попередити вчинення ним інших кримінальних правопорушень та виключення можливості незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважають, що достатнім заходом забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, не має на меті переховуватися від суду та чинити тиск на потерпілих і свідків.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно положень ч.ч.2-3 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 судом враховуються вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Прокурором належним чином обґрунтовано, що обставини, які стали підставою для тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні, та враховуючи, що докази в судовому засіданні ще не перевірені, а також для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

На підставі наведеного, клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.177, 183, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 18 години 00 хвилин 25 червня 2020 року із збереженням визначеного раніше розміру застави у розмірі 20 (Двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У випадку внесення заставодавцем застави та пред`явлення службовій особі місця ув`язнення документа, що підтверджує внесення застави, ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти з покладенням обов`язків прибувати до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та його захиснику адвокату ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення копії ухвали.

С у д д я