Справа № 333/6612/19
Провадження № 1-кп/333/244/20
УХВАЛА
30 січня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження №333/6612/19 (1-кп/333/244/20) відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся із клопотанням про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на два місяці. Мотивуючи своє клопотання, прокурор вказав, що останній обґрунтовано обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу останньому, не зникли. На цей час, з урахуванням особистості обвинуваченого (неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину), на думку прокурора, існують ризики: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, можливість вчинення інших злочинів. Інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 застосувати неможливо, так як: під час особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні; відсутність постійного джерела доходів унеможливлює застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
ОСОБА_4 зазначив, що ухилятися від явки до суду він не буде, має постійне місце мешкання, тому зможе виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, буде достатнім. Крім того, під час подій, зазначених у обвинувальному акті, йому було зламано ключицю. На цей час хоча кістки зрослися, але не правильно. В умовах медичної частини подальші хірургічні дії неможливі. Останній раз він звільнився з місця позбавлення волі по відбуттю покарання 21.06.2019 року.
Захисник ОСОБА_5 заявив, що ризики, які були встановлені під час досудового розслідування, відпали і на цей час вони відсутні. Крім того, у прокурора відсутні докази, що обвинувачений має намір ухилитися від суду та вчинити новий злочин. На цей час ОСОБА_4 має постійне місце мешкання у м. Запоріжжі, до свого затримання обвинувачений постійно, хоча і неофіційно працював, має на утриманні малолітню дитину. Інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі зможе, на думку захисника, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд, розглянувши клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , вислухавши думки прокурора, захисника і обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого.

Судом встановлено, що 09.10.2019 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06.12.2019 року. Ухвалою суду від 14.12.2019 року строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 був продовжений до 03.02.2020 року.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
На думку суду, прокурор у судовому засіданні довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті.
При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово (6 разів) судимий за скоєння умисних, у т.ч. корисливих злочинів; звільнився лише 21.06.2019 року по відбуттю покарання за останньою судимістю), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , інколи мешкав за місцем реєстрації дружини у Шевченківському районі м. Запоріжжя).

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі).
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу.
Водночас, в даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, ризик вчинення ОСОБА_4 іншого злочину є настільки вагомим, що суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти забезпеченню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Отже, враховуючи вказані обставини, на думку суду, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , доцільно продовжити, але на 1 місяць, що на думку суду, буде достатнім для того, щоб сторона обвинувачення доклали усіх зусиль та змогла забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення і потерпілого, і відповідно, суд у вказані строки зміг завершити розгляд цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.
Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 29.02.2020 року (включно).
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Повний текст ухвали складено 30.01.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1