Справа № 1-кп/593/77/2020
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2020 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у підготовчому судовому засіданні в місті Бережанах розглянув обвинувальний акт по матеріалах кримінального провадження № 0000016 від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова вища, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого оператором газорозподільної станції Долинського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2020 року з Бережанського відділу Теребовлянської місцевої прокуратури до Бережанського районного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт затверджений 31 січня 2020 року, за кримінальним провадженням внесеним 22 січня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України.

В обвинувальному акті вказано, що 13.08.2013 року ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 , набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,041 га із кадастровим номером :04:002:0125, що розташована за адресою с. Гиновичі Бережанського району Тернопільської області, для ведення особистого селянського господарства.
Пунктом «а» частини 1 статті 91 Земельного кодексу України на власників земельних ділянок поряд з іншими обов`язками законодавцем покладено також обов`язок щодо неухильного забезпечення використання ними земельних ділянок, наданих їм у власність виключно за їх цільовим призначенням.
При цьому, пунктом 3 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, в межах населеного пункту відбувається виключно на підставі рішення сільської, селищної чи міської ради, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог статті 1861 Земельного кодексу України.
Разом з тим, нехтуючи вищевказаними вимогами земельного законодавства, ОСОБА_5 , діючи умисно та проявляючи безгосподарність при використанні земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, площею 0,041 гектара, із кадастровим номером :04:002:0125, наданої для ведення особистого селянського господарства, вирішив без зміни її цільового призначення та переведення в землі водного фонду, облаштувати на частині вищевказаної земельної ділянки штучну водойму для власних потреб.
Не ініціюючи як власник питання зміни цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером :04:002:0125 перед Жуківською сільською радою, та, не маючи в наявності готового та затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, ОСОБА_5 у вересні 2014 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) використовуючи гусеничну техніку, за допомогою якої проводив виїмку (зняття) ґрунтового покриву, який використовував для облаштування водозатримуючих насипів та дамби, внаслідок чого незаконно облаштував на частині вищевказаної земельної ділянки площею 0,0300 гектара та частині земельної ділянки площею 0,25 га із кадастровим номером :04:002:0124, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та на праві спільної сумісної власності належить йому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , облаштував штучну водойму (ставок) загальною площею - 0,0500 гектара.
Внаслідок самовільного облаштування ОСОБА_5 штучної водойми (ставка), без зміни цільового призначення земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, виділеній для ведення особистого селянського господарства, із кадастровим номером :04:002:0125, частина вищевказаних земельної ділянки орієнтовною площею 0,0300 гектара безпідставно була виведена із земель сільськогосподарського обороту через втрату родючості.
Таким чином ОСОБА_5 використовує вищезазначену земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0300 га з відхиленням від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, чим порушено вимоги п.(і) ст.211 Земельного кодексу України.
Таким чином, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.254 КК України, а саме: безгосподарському використанні земель, що спричинило втрату їх родючості та виведення земельної ділянки площею 0,0300 гектара із земель з сільськогосподарського обороту.
Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні подав клопотання відповідно до якого просить звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 254 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008) у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, оскільки дане кримінальне правопорушення, за ступенем тяжкості відноситься до злочинів невеликої тяжкості і з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше п`яти років. У підготовчому засіданні подане клопотання підтримує, просить його задовольнити, кримінальне провадження закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 клопотання підзахисного підтримує, просить його задовольнити.
Прокурор вважає, що клопотання слід задовольнити, оскільки з моменту вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому дій минуло більше п`яти років.
Суд вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора, приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Ч.1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 566/554/16-к (провадження № 51-2110км19) від 12 листопада 2019 р., щодо застосування відповідних норм права вказав, що виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК, у зв`язку з чим особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від визнання вини.

Виходячи з наведеного, подання обвинуваченим у підготовчому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у разі спливу на момент розгляду клопотання, з часу вчинення дій інкримінованих обвинуваченому у обвинувальному акті, строку визначеного в ст. 49 КПК України, - є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Інкриміновані ОСОБА_5 дії, згідно обвинувального акта, останній вчинив у вересні 2014 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), станом на вказаний час діяла ст. 254 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008), яка не містила частин і передбачала кримінальну відповідальність за безгосподарське використання земель, якщо це спричинило тривале зниження або втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури ґрунту. Санкцією вказаної статті передбачено покарання: штраф до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого, тобто кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого має бути задоволено, а кримінальне провадження закрите у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. ст. 12, 49, 254 (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008) КК України, ст.ст. 22, 26, п.1 ч.2 ст.284, ст.288, п.2 ч.3 ст. 314, ч.6 ст. 368, ст. 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, внесене 22 січня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.254 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Копію даної ухвали, після її проголошення, негайно вручити учасникам процесу.

Ухвала набирає законної сили через сім днів з моменту її проголошення, якщо не буде оскаржена.

Ухвала суду може бути оскаржена в Тернопільський апеляційний суд протягом 7 діб з дня її оголошення через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя