Справа № 183/1972/20
№ 1-кп/183/1122/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000105 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Христинівка Христинівського району Черкаської області, громадянина України, розлученого, військовослужбовця військової служби за контрактом, гранатометника 1 механізованого відділення механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 жовтня 2015 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №450 (по стройовій частині) від 07 серпня 2019 року молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 1 механізованого відділення механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Так, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 15 липня 2019 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, та незаконно перебував за межами військової частини до 05 серпня 2019 року.
Таким чином, 15 липня 2019 року молодший сержант ОСОБА_4 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував за межами військової частини до 05 серпня 2019 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що на момент вчинення правопорушення він бажав проходити військову службу, але через складні сімейні обставини залишив військову частину. Після вирішення сімейних проблем він повернувся на службу та зараз є військовослужбовцем, виконуючи свої обовязки. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив злочин.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
Однак, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; з`явлення із зізнанням; активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем служби характеризується задовільно, бажає проходити військову службу, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, а також той факт, що і на даний момент обвинувачений продовжує проходити службу у лавах Збройних Сил України, є учасником бойових дій.
Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити покарання більш м`якого виду, аніж встановленого в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у виді арешту з його відбуванням на гауптвахті.
При цьому суд вважає, що призначення покарання у виді арешту, що полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції, з відбуванням його на гауптвахті, буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті строком на три місяці.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1