КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника колонії ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Бориспільська виправна колонія (№119)» апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено його від відбування покарання призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2015 року умовно-достроково, на невідбуту частину покарання - 8 місяців 21 день.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що на момент розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 останній відбув 2/3 строку призначеного йому покарання, за період відбування покарання в умовах виправної колонії засуджений спочатку зарекомендував себе посередньо, але в подальшому змінив свою поведінку в кращий бік. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 3 заохочення, стягнень не має. Був працевлаштований днювальним відділення СПС, після чого був працевлаштований на промисловій зоні установи, відношення до праці мав сумлінне. На даний час працює днювальним відділення СПС. Поставленні завдання та трудові доручення виконує вчасно та якісно. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою. Крім цього, ОСОБА_7 приймає участь у суспільному житті відділення та установи, в колективі підтримує рівні доброзичливі відносини, не конфліктує, до лідерства не прагне, спілкується переважно на цікаві для себе теми із засудженими свого віку, у зв`язку з чим, посилаючись на положення ст. 81 КК України, суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення, оскільки він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

На дану ухвалу заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 03.10.2019 року про умовне-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 81 КК України та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Апелянт вважає, що розглядаючи клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, суд дійшов помилкового висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє виправлення та про можливість застосування до нього положень ст. 81 КК України, оскільки такий висновок повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Також вказує, що приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд не взяв до уваги ту обставину, що за період відбування покарання в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» засуджений не проявляв бажання працювати та був працевлаштований неповні місяці лише у січні 2016 року та з липня по грудень 2018 року, тобто фактично з лютого 2016 по червень 2018 року взагалі не працював та ініціативи не проявляв, а у 2019 році до суспільно корисної праці залучався неповні робочі дні у квітні, травні та червні, за що отримав заробітну плату на загальну суму 25 гривень.

Крім цього, на думку апелянта, судом взагалі не взято до уваги, що згідно квартального оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, адміністрацією колонії зазначено, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на отримання заохочення у 1 та 2 кварталах 2018 року та 1 кварталі поточного року, що підтверджує відсутність у засудженого стабільного прагнення довести своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги; думку представника Бориспольської ВК №119, який поклався на розсуд суду; пояснення засудженого ОСОБА_7 , який посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заперечував проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання №1-в/359/259/2019 та матеріали особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2015 року за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

23.07.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, в якому останній зазначив, що відбув 2/3 призначеного строку покарання за вироком суду, повністю визнав свою провину, розкаявся у вчиненому, став на шлях виправлення і своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Під час розгляду вказаного клопотання судом першої інстанції встановлено, що в державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 23.10.2015 року і за час відбування покарання спочатку зарекомендував себе посередньо, але в подальшому змінив свою поведінку в кращий бік. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 3 заохочення, стягнень не має. Був працевлаштований днювальним відділення СПС. Відношення до праці мав сумлінне. Потім був працевлаштований на промисловій зоні установи, де також мав сумлінне відношення до праці. На даний час працює днювальним відділення СПС. Поставленні завдання та трудові доручення виконує вчасно та якісно. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою. Приймає участь у суспільному житті відділення та установи. У колективі засуджених підтримує рівні доброзичливі відносини, не конфліктує, до лідерства не прагне, спілкується переважно на цікаві для себе теми із засудженими свого віку.

За приписами п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно положень ч.2 та ч.3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин і своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Вирішуючи питання за клопотанням засудженого ОСОБА_7 щодо його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання з підстав зазначених в цьому клопотанні та з огляду на ту обставину, що згідно останнього Висновку комісією Державної установи «Бориспільська ВК №119», прийнято рішення, яким вважати засудженого ОСОБА_7 , таким, що довів своє виправлення та заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому, оскількина момент розгляду клопотання останній фактично відбув 2/3 строку призначеного судом покарання за вчинений ним умисний тяжкий злочин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд не взяв до уваги ту обставину, що за період відбування покаранняв ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» засуджений не проявляв бажання працювати та був працевлаштований неповні місяці лише у січні 2016 року та з липня по грудень 2018 року, тобто фактично з лютого 2016 по червень 2018 року взагалі не працював та ініціативи не проявляв, а у 2019 році до суспільно корисної праці залучався неповні робочі дні у квітні, травні та червні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з наявних в матеріалах особової справи характеристик на засудженого ОСОБА_7 від 09.11.2016 року та від 02.10.2017 року (а.с. 47, 50), останній не був працевлаштований на виробництві установи у зв`язку з відсутністю виробничого навантаження. При цьому приймав участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі, до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться дбайливо, виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи. За характером спокійний врівноважений, не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці, а тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання засудженого щодо його умовно-дострокового звільнення ухвалено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено його від відбування покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2015 року умовно-достроково, на невідбуту частину покарання, що становить 8 місяців 21 день без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3