ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1373/20 Справа № 192/3301/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 05 квітня 2013 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпра, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалено стянути з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі по 2 500 000 грн. кожному.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у порушенні в Солонянському районі Дніпропетровської області правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 і заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 , за наступних обставин.
ОСОБА_7 18 жовтня 2009 року приблизно о 03.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», р/н НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належав ОСОБА_14 , рухалася по проїзній частині вул. Кощеєва в с. Військове Солонянського району Дніпропетровської області, де під час виникнення небезпеки для руху у вигляді невстановленого пішоходу, який рухаючись по проїзній частині у попутному напрямку різко перемістився у напрямку смуги руху автомобіля «ВАЗ 2101», р/н НОМЕР_1 , маючи об`єктивну спроможність його виявити, не вжила негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду невстановленого пішохода, внаслідок чого, в районі під`їзної дороги до домоволодіння № 1, змінивши напрямок руху керованого нею транспортного засобу, допустила зіткнення із задньою частиною автомобіля «Фольксваген Транспортер», р/н НОМЕР_3 , який стояв за межами проїзної частини поблизу вказаного домоволодіння праворуч, по ходу руху автомобіля «ВАЗ 2101» під керуванням ОСОБА_7 . В момент зіткнення із автомобілем «Фольксваген Транспортер» в безпосередній близькості від його задньої частини перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким внаслідок інерційного пересування відносно своєї осі автомобіля «Фольксваген Транспортер» були спричинені тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, порушення якого знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Невиконання вищевказаного пункту ПДР України ОСОБА_7 призвело до даної ДТП, в результаті якої: ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження, які в своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті, та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення та як ті, що в даному випадку спричинили смерть потерпілої; ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині застосування законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з неправильним застосуванням вимог закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити останню від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності. В іншій частині залишити без зміни.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який остання скоїла 18 жовтня 2009 року, та з моменту вчинення якого минули строки, визначені ст. 49 КК України.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності внаслідок закінчення строків давності. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 залишити без розгляду, вирішити питання щодо речових доказів в порядку ст. 100 КПК України та віднести процесуальні витрати на рахунок держави.
Обгрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що ним було заявлено у судових дебатах клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та обвинувачена підтримала його думку, проте судом в супереч вимогам ст.ст. 20, 42, 285 КПК України не було виконано обов`язку по своєчасному роз`ясненню ОСОБА_7 права на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підстави такого звільнення та право заперечувати проти закриття провадження з цієї підстави, а також не вирішено питання щодо звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності чи навіть від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_15 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі чого просив закрити кримінальне провадження.
Обвинувачена ОСОБА_15 підтримала клопотання свого захисника та просила його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника.
Потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілої ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, а також розглянувши клопотання захисника, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За змістом ст. 9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії вона вчинила 18 жовтня 2009 року.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до набрання вироком законної сили минуло 10 років.
Отже, станом на 22 квітня 2020 року сплинуло 10 років та, відповідно, закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.
Апеляційним судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд апеляційних скарг, поданих захисником в її інтересах та прокурором, зміст та вимоги яких також оголошені судом апеляційної інстанції, на що обвинувачена ОСОБА_7 надала свою згоду саме на першочерговий розгляд клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що їй зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надала свою згоду.
Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Враховуючи позицію сторони захисту, яка віддала пріоритетне значення розгляду клопотання перед апеляційною скаргою, апеляційний суд не враховує заперечення прокурора щодо наявності апеляційних скарг, оскільки за положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані. Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Оскільки обвинувачена надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційних скарг захисника та прокурора.
Проведення розгляду апеляційних скарг, відповідно до яких суд має встановити чи винувата обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає вона покаранню за його вчинення не відповідатиме вимогам законності.
Тому, оскільки клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути подані апеляційні скарги по суті.
Щодо заявлених у кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 цивільних позовів апеляційний суд звертає увагу та таке.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності заявлені потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 цивільні позови про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вирішити долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, оскільки цей порядок було застосовано судом першої інстанції та сторонами кримінального провадження не оспорюється, та віднести судові витрати по кримінальному провадженню на рахунок держави, що не суперечать вимогам ст.ст.122-124 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо неї закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Кримінальне провадження за № 0000171 від 05 квітня 2013 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Витрати на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні у розмірі 33059,33 грн. покласти на рахунок Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Речові докази: автомобіль «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_3 залишити за належністю ОСОБА_16 ; автомобіль «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити за належністю ОСОБА_14 ; фрагменти волосся знищити; диск з відеозаписом до протоколу огляду місця події зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4