Справа № 204/2379/20
Провадження № 1-кс/204/371/20
УХВАЛА
24 квітня 2020 року м. Дніпро
Слідчий суддя Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно,
Старший слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, погодженим із повноважним прокурором, про накладення арешту шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження, а саме: квартири АДРЕСА_1
Слідчий ОСОБА_2 належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання слідчий надав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності, клопотання підтримав та просив задовольнити.
Дослідивши додані до клопотання документи суд приходить до наступних висновків.
Суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий, за погодженням з повноважним прокурором, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався. Хоча слідчий й виніс постанову про визнання квартири речовим доказом, судом враховується, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, а тому квартира не є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди та не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі й не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, кваліфікованих саме за ч.1 ст.358 КК України.
Таким чином, клопотання не містить формулювання мети арешту майна згідно положень процесуального закону в даному кримінальному провадженні, за яким внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, що суперечить п.1 ч.2 ст. 171 КПК України.
Крім того, в порушення п.3 ч.2 ст. 171 КПК України слідчим до клопотання не додані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Оскільки клопотання про арешт майна подане без додержання вимог ст. 171 КПК України, воно підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків з встановленням строку для такого усунення в сімдесят дві години.
Керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, суд,
Клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно повернути прокурору для приведення у відповідність до вимог ст. 171 КПК України.
Визначити прокурору строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя: