Справа № 144/170/18
Провадження №11-кп/801/326/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000015 від 11.01.2018,
за апеляційними скаргами прокурора Теплицького відділу Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з початковою освітою, непрацюючого, неодруженого, на своєму утриманні нікого немає, судимого:
1) 17.11.2006 року Теплицьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.187, ст. 75 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі з трирічним іспитовим строком;
2) 25.06.2007 року Теплицьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст. 71 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі;
3) 13.10.2010 року Теплицьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт;
4) 14.02.2011 року Теплицьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.187, ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді чотирьох років дванадцяти днів позбавлення волі;
5) 23.09.2015 року Теплицьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 296, ст. 75 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі з однорічним іспитовим строком;
6) 08.08.2017 року Теплицьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України,

- визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців.
На підставі ч.1, ч.4 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України за цим вироком частково приєднано невідбуте ним покарання за попереднім вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 08.08.2017 року та остаточно визначено йому покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 вирішено не обирати.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня постановлення вироку - 18.12.2019 року.
Речові доказ - три мішка із зерном кукурудзи загальною вагою 140 кг та 1 мішок з висівками зерна пшениці вагою 20 кг - повернуто його власнику ОСОБА_10 .
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 286 грн. на залучення експерта та проведення у справі судово-товарознавчої експертизи (висновок судового експерта № 547-548/18-21 від 24.01.2018 р.).

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 08.01.2018 року приблизно о 19:00 год. в с. Росоша Теплицького району Вінницької області ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, прийшов до належного ОСОБА_11 будинку по АДРЕСА_2 , де діючи умисно, усвідомлюючи, що діє протиправно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, руками різко та сильно шарпнувши за двері, вирвав металеву скобу, що зсередини закривала вхідні двері будинку, та таким чином відкрив вхідні двері будинку та проник у вказаний будинок, потім попрямував до однієї з кімнат, де у цей час перебувала ОСОБА_10 , побачивши яку, ОСОБА_12 , висловлюючись нецензурними словами, виказував ОСОБА_10 погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та наказав ОСОБА_10 передати йому належні їй грошові кошти, на що остання йому відповіла, що грошових коштів в неї немає. Після чого, ОСОБА_12 , не отримавши бажаної відповіді, знайшов в цій же кімнаті молоток та підійшов до кімнати будинку, де зберігається належне потерпілій зерно, та молотком збив навісний замок вхідних дверей в дану кімнату, після чого зайшов в кімнату та відкрито, повторно, у присутності потерпілої та її дочки ОСОБА_13 заволодів належними потерпілій ОСОБА_10 трьома мішками із зерном кукурудзи загальною вагою 140 кг вартістю 3 гривні 84 копійок за 1 кг загальною вартістю 537 гривень 60 копійок та 1 мішком з висівкам зерна пшениці вагою 20 кг вартістю 3 гривні 03 копійки за 1 кг загальною вартістю 60 гривень 60 копійок. Після цього, ОСОБА_7 залишив будинок потерпілої та розпорядився вказаним викраденим майном на власний розсуд, а саме, продав викрадене зерно за 100 гривень ОСОБА_14 , який проживає по АДРЕСА_3 .
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження № 0000015 за відсутністю події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання захисника сторона обвинувачення не довела наявність події злочину в будинку потерпілої ОСОБА_10 в січні 2018 року, а саме грабіж зерна ОСОБА_7 , про що вказує сама потерпіла, що з його боку відносно неї злочину не було та матеріальних претензій до нього немає. Також, з огляду на вимоги ст. 86 КПК України, вважає недопустимими покази свідка ОСОБА_13 , яка перебуває на обліку у психіатра, дані нею у присутності лікаря-психіатра, яка на думку захисту надавала в суді суперечливі покази відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Окрім того, зазначає, що сторона обвинувачення згідно вимог ст. 91 КПК України не довела наявність події злочину, так як безпосередньо допитана в суді сама потерпіла ОСОБА_10 заперечувала факт скоєння ОСОБА_7 злочину відносно неї.
В апеляційній скарзі прокурор Теплицького відділу Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 просить вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. На підставі ч.1, ч.4 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України за цим вироком частково приєднати невідбуте ним покарання за попереднім вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 08.08.2017 року та остаточно визначити йому покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк сім років. В решті просить вирок залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що не оспорюючи юридичної кваліфікації вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та доведеність його винуватості, вважає, що оскаржуваний вирок в частині призначення ОСОБА_7 міри покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання внаслідок його м`якості, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_7 вчинив новий тяжкий злочин через короткий проміжок часу під час іспитового строку за попереднім вироком від 08.08.2017, раніше неодноразово судимий, характеризується негативно, вчинив злочин відносно особи похилого віку (85 років), у суді у скоєному не розкаявся та не сприяв у встановленні істини по справі, на момент вчинення злочину був безробітним та вчинення злочинів являється для нього способом проживання, що свідчить про його зухвалість та негативне відношення до встановлених у суспільстві норм.
Крім того, ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 05.11.2019 відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки він підозрюється у вчиненні нового умисного тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що ще раз підтверджує його стійке небажання стати на шлях виправлення, схильність до вчинення корисливих злочинів та його підвищену суспільну небезпечність.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 та сам обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги прокурора та наполягав ні її задоволенні. Також просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги захисника не дають достатніх та обґрунтованих підстав для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_10 повідомлена належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомила про поважні причини свого неприбуття. Обвинувачений, його захисник та прокурор не заперечували проти судового розгляду у її відсутність, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у її відсутність.
Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Колегія суддів апеляційного суду переконана, що судове рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам Закону повністю відповідає, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження, тому суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначення йому відповідного покарання.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 щодо наявності на її переконання підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України для закриття кримінального провадження № 0000015 за відсутністю події кримінального правопорушення, оскільки сторона обвинувачення не довела наявність події злочину в будинку потерпілої ОСОБА_10 в січні 2018 року через те, що сама потерпіла заперечувала факт скоєння ОСОБА_7 злочину відносно неї, а також через недопустимість показів свідка ОСОБА_13 .
Зокрема, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав та не розкаявся у вчиненому, а тому вважає, що він підлягає виправданню.
Проте, апеляційний суд переконаний, що судом першої інстанції вірно та обґрунтовано встановлено, що незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, його винуватість в скоєнні цього злочину підтверджується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Зокрема, показами допитаної у присутності лікаря-психіатра ОСОБА_15 свідка ОСОБА_13 , про те, що вона проживає по АДРЕСА_1 разом із своєю похилого віку матір`ю ОСОБА_16 . У будинку вони зберігали зерно, яке перебувало у мішках у одній із кімнат; 08.01.2018 року у вечірній час до місця їх проживання прийшов п`яний ОСОБА_7 та почав вимагати у них гроші (пенсію), погрожував їм насильством. Вони дуже сильно злякалися, грошей у них не було, вони йому не давали гроші. Тоді ОСОБА_7 у їх присутності та без їх дозволу відчинив двері до кімнати, де зберігалось зерно та виніс мішки із зерном із будинку, залишивши будинок. При цьому, лікар-психіатр ОСОБА_15 підтвердив здатність надання показів ОСОБА_13 , а тому колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними твердження в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про недопустимість на її думку зазначених показів, посилаючись на їх суперечливість.
При цьому судом першої інстанції вірно не взяті до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що покази свідка ОСОБА_13 , яка перебуває на обліку у лікаря психіатра у зв`язку із наявністю у неї захворювання, не можуть свідчити про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину через надання таких показів людиною із психічним розладом, оскільки допит свідка ОСОБА_13 проводився у присутності лікаря-психіатра ОСОБА_15 , який підтвердив здатність ОСОБА_13 давати покази в суді, відсутність у неї марень та фантазій, а також за діючим законодавством України психічне здоров`я людини презюмується, а також покази свідка ОСОБА_13 узгоджуються із іншими доказами.
Окрім того, як вбачається з показів допитаного місцевим судом свідка ОСОБА_14 , він 08.01.2018 року у вечірній час в с. Росоша Теплицького району Вінницької області придбав у ОСОБА_7 зерно кукурудзи та висівки зерна пшениці біля садиби належної ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 . Вказані мішки із зерном він та ОСОБА_7 завантажили у належний Лисому автомобіль «ВАЗ 2106» білого кольору та перевіз до місця свого проживання по АДРЕСА_3 . 12.01.2018 року вказане зерно вилучили у нього працівники поліції.
Також, як вбачається з показів допитаного судом свідка ОСОБА_17 , він 08.01.2018 року в с. Росоша Теплицького району Вінницької області стояв на автобусній зупинці та ОСОБА_7 пропонував йому придбати у нього зерно, яке останній взяв у ОСОБА_10 , однак, він відмовився та запропонував придбати зерно ОСОБА_14 , який погодився придбати вказане зерно.
Згідно показів допитаного судом свідка ОСОБА_18 вбачається, що вона 12.01.2018 року як понята приймала участь у слідчій дії огляд місця події у належному ОСОБА_11 будинку по АДРЕСА_1 , під час якого ОСОБА_11 та її дочка ОСОБА_13 вказували, що ОСОБА_7 без їх дозволу відкрито викрав з будинку близько 10 мішків із зерном, вимагав у них гроші (пенсію), погрожував їм насильством; свідок підтвердила справжність та дійсність усіх даних зазначених у протоколі огляду місця події від 12.01.2018 року, проведеного у належному ОСОБА_11 будинку; а також пояснила, що ОСОБА_11 є її сусідкою, та ОСОБА_7 жодних робіт у ОСОБА_11 не виконував, а також ремонт груби (печі) у будинку ОСОБА_11 виконував восени 2017 року чоловік свідка - ОСОБА_19 на замовлення дочки ОСОБА_11 ОСОБА_20 ;
Також згідно показів допитаного судом свідка ОСОБА_19 вбачається, що ремонт груби (печі) у будинку ОСОБА_11 виконував саме він, ОСОБА_19 , восени 2017 року на замовлення дочки ОСОБА_11 ОСОБА_20 , при цьому ОСОБА_7 йому не допомагав та ніяких робіт у ОСОБА_10 не виконував;
Окрім цього, як вбачається з допитаного судом свідка ОСОБА_21 , вона 12.01.2018 року як понята приймала участь у слідчій дії огляд місця події у належному ОСОБА_11 будинку по АДРЕСА_1 , під час якого ОСОБА_11 та її дочка ОСОБА_13 вказували, що ОСОБА_7 без їх дозволу відкрито викрав з будинку близько 10 мішків із зерном, вимагав у них гроші (пенсію), погрожував їм насильством; свідок підтвердила справжність та дійсність усіх даних зазначених у протоколі огляду місця події від 12.01.2018 року, проведеного у належному ОСОБА_11 будинку; а також пояснила, що наклепів або безпідставних скарг на когось ОСОБА_11 не виказувала, із безпідставними скаргами до Росошанської сільської ради, де свідок працює секретарем, не зверталась;
У зв`язку із цим, не може погодитись колегія суддів також із твердженнями в апеляційній скарзі захисника про те, що безпосередньо допитана в суді сама потерпіла ОСОБА_10 заперечувала факт скоєння ОСОБА_7 злочину відносно неї. Так зокрема, як вбачається з витягу з ЄРДР від 11.01.2018 року, до ЄРДР за заявою ОСОБА_10 внесено відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, а саме грабежу, і протиправного заволодіння майном у будинковолодінні по АДРЕСА_1 належних ОСОБА_10 10 мішків зерна кукурудзи (а.с. 223). Окрім того, як вбачається із заяви (а.с. 126), власник будинковолодіння по АДРЕСА_1 , 12.01.2018 року дозволила проводити огляд вказаного будинковолодіння, яке є місцем події (грабежу, і протиправного заволодіння майном).
Також, як вбачається із протоколу огляду місця події із фото-таблицею від 12.01.2018 року, працівниками поліції проведено огляд місця події (грабежу, і протиправного заволодіння майном) у будинковолодінні по АДРЕСА_1 , де було виявлено у кімнаті будинку розсипане зерно, пошкоджені двері будинку та кімнаті, де зберігалось зерно, а також на дорозі біля будинковолодіння сліди шин транспортного засобу (а.с.а.с. 127-132).
Як вбачається із заяви ОСОБА_14 , протоколу огляду місця події із фото-таблицею від 12.01.2018 року, ухвали Теплицького районного суду від 15.01.2018 року, за місцем проживання ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 працівники поліції вилучили три мішка із зерном кукурудзи загальною вагою 140 кг та 1 мішок з висівкам зерна пшениці вагою 20 кг, а також оглянули шини належного йому автомобіля «ВАЗ 2106» білого кольору (а.с.а.с. 214-220).
Колегія суддів апеляційного суду також переконана, що ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_22 , судом першої інстанції обґрунтовано відхилені та не прийняті до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що сама потерпіла ОСОБА_10 не підтвердила у суді факт грабежу відносно неї, оскільки потерпіла ОСОБА_10 прямо не заперечувала проти події злочину відносно неї, а просила лише не позбавляти волі обвинуваченого, та відібрати у нього розписку. Окрім того, на її позицію впливав страх за своє життя та здоров`я з огляду на можливу помсту з боку ОСОБА_7 , який не перебував під вартою і проживав в одному населеному пункті із потерпілою на час надання нею показів суду.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду не може в цілому погодитись з доводами та вимогами апеляційної скарги захисника обвинуваченого та із запереченнями обвинуваченого ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки невизнання ним своєї вини розцінюється судом як позицію захисту власних інтересів, шляхом спроби уникнути або ж пом`якшити покарання за скоєне. При цьому, як вбачається зі змісту судового рішення та звукозапису судового засідання у суді першої інстанції, обвинувачений під час судового розгляду справи сам підтвердив та визнав, що він дійсно заволодів належним ОСОБА_10 майном мішками із зерном кукурудзи та висівками.
Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги твердження ОСОБА_7 про те, що він брав вказане зерно із дозволу ОСОБА_10 як плату за виконану ним раніше роботу, оскільки вони спростовуються наведеними вище та оціненими судом у сукупності доказами.
Також колегія суддів не може погодитись з вимогами апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , оскільки на думку прокурора, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого.
Зокрема, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом вірно не встановлено, обставин, які пом`якшують його покарання. Разом з тим, судом встановлені обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також судом обґрунтовано не встановлено як обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину - рецидив злочинів, оскільки повторність скоєння ОСОБА_7 злочину вже враховано під час кваліфікації його протиправного діяння.
Окрім зазначеного, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано його особу, який є осудним, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів, від відбування покарання яких як звільнявся судом на підставі ст. 75 КК України, так і відбував реальне покарання, власної сім`ї, роботи не має, перебуває на обліку у Теплицькому РС з питань пробації як засуджений 08.08.2017 року вироком Теплицького районного суду Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України та звільненого та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України, а також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.а.с. 188-201).
Також призначаючи покарання ОСОБА_7 , судом враховано досудову доповідь Теплицького РС з питань пробації, за якою виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства.
Враховуючи вказані обставини у своїй сукупності, судом першої інстанції також прийнято до уваги скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 тяжкого стосовно ст. 12 КК України злочину у період перебігу іспитового строку за попереднім вироком суду від 08.08.2017 року, що свідчить про наявність у ОСОБА_7 стійких злочинних нахилів, а тому колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд дійшов правильного та цілком обґрунтованого висновку про те, що визнає, що виправлення ОСОБА_7 та запобігання скоєнню ним нових злочинів можливо лише за умови ізоляції його від суспільства з призначенням йому покарання у виді реального позбавлення волі.
Також судом першої інстанції вірно згідно вимог ч.1, ч.4 ст.71 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 частково зараховано невідбуте ним покарання за попереднім вироком Теплицького районного суду Вінницької обл. від 08.08.2017 року у виді позбавлення волі строком три роки.
Колегія суддів апеляційного суду також переконана, що вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано думку потерпілої ОСОБА_10 , яка претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляла та просила суд його суворо не карати.
Щодо посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 05.11.2019 відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки він підозрюється у вчиненні нового умисного тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що ще раз підтверджує його стійке небажання стати на шлях виправлення, схильність до вчинення корисливих злочинів та його підвищену суспільну небезпечність, колегія суддів вважає, що його вина у вчиненні зазначеного злочину ще має бути встановлена обвинувальним вироком щодо нього, а тому посилання прокурора на вказану обставину, як на підставу для призначення йому більш суворого покарання, на даний час є передчасним.
Окрім того, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції виходив із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
В свою чергу апеляційний суд при розгляді апеляційних скарг також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання для ОСОБА_7 буде необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його зміни, як того просять у своїх апеляційних скаргах прокурор та захисник обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:

Апеляційні скарги прокурора Теплицького відділу Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4