№ 755/1868/19
№ 1-кп/755/593/19
У Х В А Л А
"24" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року відносно ОСОБА_3 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_3 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена може переховуватися від суду, нею вчинено тяжкий злочин, ніде не працює і не має стабільного джерела прибутку, що може свідчити про те, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення, може впливати на свідків і тому, застосування більш м`якого запобіжного заходу вважає за недоцільним. Зокрема, прокурор зазначила, що ухвалою від 30.11.2018 року Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області обвинувачену оголошено в розшук.
Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки потерпіла та свідок допитані і ризик впливу на них, відсутній. Зокрема, її підзахисна має трьох малолітніх дітей і тому, просила змінити даний запобіжний захід на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала думку свого захисника.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Теймс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду та вчиняти нові злочини.
Крім того, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: 1) переховуватися від суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 4) міцність соціальних зв`язків; 6) репутацію обвинуваченого.
Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , суд виходить із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, остання ніде не працює, що може вказувати на її схильність до скоєння нових кримінальних правопорушень. Крім того, будучи обізнаною про можливу міру покарання, яка загрожує їй у разі її засудження, може переховуватися від суду, а також остання обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, стан її здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, на даний час не в повній мірі дослідженні докази сторони обвинувачення, захисту, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни останній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.
Крім того, суд зазначає, що відносно ОСОБА_3 скеровано обвинувальний акт до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за ч. 1 ст. 190 КК України та ухвалою від 30.11.2018 року її оголошено у розшук.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 369 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком не більше двох місяців, тобто до 22 листопада 2019 року включно.
Визначити ОСОБА_3 заставу у межах 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 76 840 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинувачену, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.
Роз`яснити обвинуваченій, що у разі порушення нею обов`язків, покладених на неї у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя