УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2019 Справа №607/29426/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КК України, в кримінальному провадженні №0000175, -

встановив:
Слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 . У клопотанні вказано: «Досудовим розслідуванням встановлено, що в жовтні 2019 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне вимагання грошових коштів за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у ОСОБА_10 з погрозою застосування над ним насильства. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в період 20.10.2019 по 28.10.2019 в телефонному режимі, а також при зустрічах в кафе «Майдан», що по вул. Йосипа Сліпого, 1, м. Тернопіль, умисно, з корисливих мотивів, пред`являв ОСОБА_10 вимоги передачі грошей в сумі 45 тисяч доларів США, при цьому висловлював погрози застосування насильства, якщо він не передасть вказаної суми грошей. Усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю ОСОБА_10 28.10.2019 при зустрічі із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 повідомив, що він згоден 29.10.2019 передати гроші в 30 000 доларів США. Надалі, 29.10.2019 ОСОБА_4 організував зустріч із ОСОБА_10 в кафе «Майдан», що по вул. Йосипа Сліпого, 1, м. Тернопіль. Під час зустрічі у вищевказаному закладі ОСОБА_10 передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ на 29.10.2019 становить 751 800 гривень), що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, тобто вимаганні, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.

ОСОБА_4 30 жовтня 2019 року повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України. Вина підозрюваного ОСОБА_4 доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 21.10.2019 року; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 ; іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності. У діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину, які за ступенем тяжкості відносяться до особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

п. 1 переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

п. 2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

п. 3 незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні;

п. 4 перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

п. 5 вчинити інше кримінальне правопорушення;

Підставами для продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину який за ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також встановлені обставини, які виправдовують даний запобіжний захід, підтверджують наявність зазначених ризиків, та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам. Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Наявними фактичними даними встановлено, що ОСОБА_4 уродженець Грузії, особа без громадянства, грузин, не одружений, не працюючий, зі слів раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не має постійного місця роботи, має нестійкі соціальні зв`язки, що дає підстави вважати, що перебуваючи на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а застосування менш суворих запобіжних заходів не забезпечить виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, оскільки не встановлено всіх учасників кримінального правопорушення, не з`ясовано всіх обставин його вчинення, тому в разі застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, орган розслідування не матиме можливості запобігти його спілкуванню з іншими співучасниками вчиненого кримінальних правопорушень, перешкоджанню ним в розслідуванні кримінального провадження. У зв`язку із цим виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних рішень, запобігання спробам підозрюваного ухилятись від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінального провадження та встановленню істини у кримінальному провадженні та забезпечення швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин вчинення злочину і завершення досудового розслідування у розумний строк, а також сприяти у вчиненні чи вчинити інше кримінальне правопорушення».

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на вказані у ньому мотиви.

Захисник ОСОБА_5 оголосив письмові пояснення, котрі надав для долучення до справи, у яких вказано: «ВС у своєму рішенні (постанова від 11.06.2019 у справі № 219/5455/16).) роз`яснив, що участь перекладача у кримінальному провадженні зумовлена конституційною засадою рівності перед законом і судом (ч. 2 ст. 24 Конституції України, ст. 10 КПК), за якою, серед іншого, не допускається привілеїв чи обмежень (в т. ч. й у процесуальних правах, передбачених КПК) за мовними ознаками. Проявом принципу «рівності можливостей», згідно з яким кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості і жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом, розглядаються й права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, закріплені у підпунктах «а», «е» п. З ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенції):

а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього;

е) якщо він не розуміє мову, яка використовується у суді, або не розмовляє нею, - отримувати безоплатну допомогу перекладача.

Згідно зі ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України.

Залучення перекладача для проведення процесуальних дій має на меті забезпечити особам, які беруть участь у кримінальному провадженні та не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, можливість користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють (п. 18 ч. З ст. 42, п. 9 ч. 1 ст. 56, п. 11 ч. З ст. 64-1, п. 4 ч. 1 ст. 66 КПК України). Переклад мовою, якою володіє особа, підлягають усі процесуальні документи, копії яких згідно з кримінальним процесуальним законом підлягають обов`язковому врученню особі відповідно до її процесуального статусу. Право підозрюваного або обвинуваченого користуватися послугами перекладача є обов`язковим та невід`ємним елементом права останнього на справедливий суд. Рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», в якому визначено, що право на допомогу перекладача стосується, як усних виступів, так і документальних матеріалів кримінального провадження. Ці гарантії надані з метою реалізації права на справедливий суд. Враховуючи рішення ЄСПЛ «Камасінскі проти Австріі», що право гарантоване підпунктом (е) пункту 3 було здійсненим і ефективним, обов`язок компетентних органів не обмежується призначенням перекладача, але може поширюватись також і на здійснення певного подальшого контролю за адекватністю забезпечуваного перекладу.

Щодо обгрунтованості повідомлення про підозру:

1. Відповідно до змісту повідомлення про підозру та доданих матеріалів до клопотання про продовження строку тримання під вартою, на переконання органу досудового розслідування вимагання відбулось: згідно заяви про вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_10 20.10.2019 року, згідно протоколу аудіо-, відеоконтролю особи - 22.10.2019 року. В свою чергу, ОСОБА_4 був затриманий у порядку ст.208 КПК України - 29.10.2019 року. Однак, злочин за правовою кваліфікацією ч.4 ст.189 КК У країни, слід вважати закінченим з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної із вказаними погрозами незалежно від досягнення винною особою поставленої мети;

2.У повідомленні про підозру, вказано, що начебто мало місце погроза застосування насильства над потерпілим, про те, погроза при вимаганні чужого майна чи грошей повинна бути дійсною, а не уявною (вигаданою), і звернена у недалеке майбутнє. Сторона обвинувачення залишає поза увагою та не зазначає в чому проявляється дійсність та реальність дій мого підзахисного, при начебто погрозі застосування насильства;

3.Потерпілий згідно протоколу аудіо-, відео-контролю особи від 30.10.2019 року неодноразово наголошував про те, що надасть розписки про повернення боргу - однак жодних документів надано не було, а в противагу визнано наявність боргу та передано грошові кошти, що свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України;

4.Примірник повідомлення про підозру підзахисному не вручено, відсутній підпис підзахисного про його отримання і відсутні відомості про те, що підзахисний відмовився від його отримання;

5.Відсутній переклад повідомлення про підозру на рідну мову підзахисного - грузинську, залишено поза увагою письмові зауваження захисника, щодо порушення права на захист. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19.12.1989 по справі «Case of Brozicek v. Italy» пункт 38-41), визначено суттєвим порушенням права на захист та вимог ст. 6 Конвенції пред`явлення особі обвинувачення мовою якою він не володіє.

Щодо обґрунтованості клопотання про продовження строку тримання під вартою:

1.Примірник клопотання про продовження строку тримання під вартою не вручено підзахисному, відсутній підпис про його отримання і відсутні відомості про те, що підзахисний відмовився від його отримання;

2.Відсутній переклад клопотання про застосування запобіжного заходу на рідну мову підзахисного - грузинську, а долучені до клопотання документи складені в одному примірнику - українською мовою;

3.Дані відображенні у протоколі про результати аудіо-, відео-контролю особи - викликають сумніви у їх достовірності, оскільки надані так звані витяги із протоколу НСРД, що не передбачено вимогами КПК України. У протоколі НСРД відсутній аркуш із підписом та посадою особи, яка склала відповідний протокол та тривалість розмови. Поряд з цим, підзахисний не володіє на такому рівні та в такому обсязі мовою, як це відображено у вище вказаному протоколі.

4.У клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порушення: п.5 ч.І ст. 184 КПК України - відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують наявність наведених ризиків; та в порушення п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України - відсутнє обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що відповідно до ч. З ст. 176 КПК України, та ч. 4 ст. 194 КПК України, є підставою відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо наявності підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу:

Сторона захисту вважає, що наявні всі передбачені законом підстави для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, а подальше тримання під вартою є невиправданим. Дана позиція обгрунтовується наступним. Підзахисний ОСОБА_4 перебуває під вартою з 29.10.2019 року, що в свою чергу свідчить про невиправдане тривале тримання під вартою. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ в справі «Чахла проти Сполученого Королівства», відповідно до якого «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки у відповідності із основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати меті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі». Окрім цього, в ході проведення досудового розслідування в інтересах ОСОБА_4 , мною як захисником подано більше шести клопотань, однак абсолютно на усі заявлені стороною захисту клопотання слідчим безпідставно, необгрунтовано та незаконно відмовлено, всупереч імперативним нормам КПК України, як наслідок - оскарження дій слідчого у порядку ст. 303 КПК України. Слід наголосити увагу слідчого судді, що з моменту обрання запобіжного заходу із підзахисним не проводилось жодної слідчої чи процесуальної дії, що свідчить про безпідставність подальшого утримання під вартою ОСОБА_4 .

Згідно ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Тривалість тримання під вартою повинна бути виправданою, обґрунтованою як складністю кримінального провадження, так і наявністю ризиків (ст. 177 КПК України) інакше судові рішення не відповідатимуть нормам КПК і вимогам практики ЄСПЛ. Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Звертаю увагу, що сама по собі тяжкість злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , не може бути безумовною підставою для залишення щодо підзахисного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»). Варто врахувати також положення, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі. ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»). Згідно сталої практики ЄСПЛ у справах «Ігнатов проти України» від 15 грудня 2016 року «Наконечний та інші проти України» 11 січня 2018 року, «Міхайлов та інші проти України» 11 січня 2018 року, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції. Так, вище викладене дає достатні підстави вважати, що до підзахисного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливо застосувати менш суворий запобіжний захід, оскільки уже тривалий час проводиться досудове розслідування, що у свою чергу унеможливлює будь-який вплив підзахисним на його хід та результати, також його молодий вік, наявність постійного місця проживання, позитивних характеризуючих даних, зокрема характеристики ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» від 10.12.2019 року та відсутності ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Як висновок, вказані обставини у своїй сукупності виключають будь-яку необхідність утримання ОСОБА_4 в умовах ізоляції від суспільства. Комплексне врахування вище вказаних забезпечує обгрунтований висновок суду про можливість застосування до підзахисного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж виняткового та найбільш суворого - тримання під вартою».

В суді підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що підтримує пояснення захисника.

Проаналізувавши клопотання, додатки, пояснення, докази сторін у сукупності слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України. Доказами обґрунтованості підозри є матеріали кримінального провадження, а саме: заява ОСОБА_10 від 21.10.2019 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протокол обшуку від 29.10.2019 року, повідомлення про підозру від 30 жовтня 2019 року та інші, які додано до клопотання.

Однак, на підставі ст.198 КПК України, доцільно зазначити, що вказані в ухвалі за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.
Отже, пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, які додано до клопотання і доводами сторони обвинувачення про існування ризиків. Крім цього, суду не надано доказів того, що обвинувачений не може утримуватися під вартою за станом здоров`я, а також, про матеріальний стан.

З врахуванням особи ОСОБА_4 , його сімейного стану - соціальних зв`язків, характеру вчинення кримінального правопорушення, тяжкості передбаченого законом покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна за вчинення злочину у якому він підозрюється, необхідності проведення певних слідчих (розшукових) дій і того, що перебуваючи на волі, з метою нівелювання доказів він може незаконно вплинути на потерпілого та свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає за необхідне застосовувати до нього винятковий запобіжний захід, оскільки наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому що жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваного і виконання ним своїх обов`язків. Отже, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці підлягає до задоволення.

На підставі ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України

Крім цього, щодо необхідності обов`язковості в усіх випадках, коли ризику ухилення особи від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких заходів, в контексті рішення ЄСПЛ від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії», про що в поясненнях вказав захисник, для ОСОБА_4 альтернативою перебування під вартою може бути застава. Тобто, клопотання сторони захисту в частині необхідності визначення застави підлягає до задоволення. Проте, необхідно визначити заставу, яка достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Враховуючи вище зазначені обставини слідчий суддя вважає, що застава в межах визначених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

Захисник не надав доказів тяжкого матеріального стану підозрюваного. Отже, треба призначити заставу у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки відсутні докази її непомірності для підозрюваного.

Керуючись ст.29 Конституції України, Главою 18 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання задовільнити.

ОСОБА_4 продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 22 лютого 2020 року 00 год. 00 хв.

ОСОБА_4 визначити заставу 1(один) мільйон гривень, яку можна внести до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

Після внесення застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не спілкуватися з потерпілим і свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк два місяці до 22 лютого 2020 року.

ОСОБА_4 роз`яснити, що у випадку не виконання покладених обов`язків внесена застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 22 лютого 2020 року в 00 год. 00 хв.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Перекладач ОСОБА_6 повинна роз`яснити підозрюваному зміст ухвали, перекласти її та засвідчити своїм підписом.

Копію ухвали негайно вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1