ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2901/19 Справа № 208/3718/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ( в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року про відмову у задоволенні заяви захисника про застосування амністії щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Житомира, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви захисника про застосування амністії щодо ОСОБА_7 .
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що на час набрання Законом України «Про амністію у 2014 році» законної сили вирок щодо ОСОБА_7 оскаржувався, не набрав чинності і остання перебувала на запобіжному заході у вигляді тримання під вартою, тобто не відбувала покарання у виді позбавлення волі і у сенсі Закону України «Про амністію у 2014 році» не є суб`єктом застосування амністії.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо ОСОБА_7 амністію.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що судом порушено вимоги ст.ст. 1, 5, 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» та не взято до уваги, що ОСОБА_7 засуджена за злочини, які вона скоїла у 2013 році, вирок суду першої інстанції щодо неї проголошено 09 грудня 2015 року та затверджено в апеляційному порядку 15 червня 2016 року. Посилається на вимоги ч. 2 ст. 3 Закону України «Про амністію у 2014 році», відповідно до яких установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та засуджена ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд вважає доводи захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» необгрунтованими.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 вчинила злочини, передбачені ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, за які її засуджено вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2015 року, у період часу з 26 жовтня 2012 року по 29 липня 2013 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році».

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінено в частині вирішення цивільного позову. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03 грудня 2015 року по 15 червня 2016 року.

Покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 відбуває з 15 червня 2016 року та станом на 19 квітня 2014 року (на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року) його ще не відбувала.
Згідно ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року набрав чинності 19 квітня 2014 року.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2014 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Приписами статті 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувальні злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до засудженої ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки ОСОБА_7 засуджена вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2015 року, який вступив в законну силу 15 червня 2016 року та на час набрання Законом України «Про амністію у 2014 році» законної сили не виконувався.

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги захисника непереконливими та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року щодо засудженої ОСОБА_7 є законною та обгрунтованою і скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року про відмову у задоволенні заяви захисника про застосування амністії щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4