Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Радивилівського відділу Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Демидівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року якою застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хвойне, Хвойницького району, Новгородської області, Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого судимість не знята та непогашена, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Демидівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Радивилівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000321 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк до 19 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із Радивилівського району Рівненської області без дозволу слідчого, прокурора або суду та повідомляти про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали визначено до 19 січня 2020 року включно.

Обираючи ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, розмір заподіяної ним шкоди, а також те, що ОСОБА_6 відшкодував завдану потерпілому шкоду, визнає свою причетність до вчинення злочину, що свідчить про усвідомлення підозрюваним неправомірності своїх дій.

У зв`язку з цим слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання слідчого, що 13 вересня 2019 року в обідню пору доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , шляхом розбиття вікна проник до нежитлового будинку ОСОБА_10 , звідки таємно, умисно викрав товарно матеріальні цінності на загальну суму 415 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Демидівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого ОСОБА_8 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Вважає, що вказана ухвала є незаконною і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали клопотання, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із матеріалів клопотання слідчого СВ Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Радивилівського відділу Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 20.10.2019 року (яке вручено безпосередньо підозрюваному 30.10.2019 року) вбачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Під час розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що достатніх підстав для обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає, оскільки прокурором не доведено, що підозрюваний ОСОБА_6 буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.
Крім того, колегія суддів наголошує, що тримання під вартою, як запобіжний захід застосовується, відповідно до вимог ст.183 КПК України, лише у виключних випадках, при цьому наявність лише обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, не може слугувати підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно підпункту 1(с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність відповідних і достатніх підстав для тримання особи під вартою. Ризик переховування обвинуваченого від слідства і правосуддя, враховуючи Рішення Європейського суду з прав людини у справі W. проти Швейцарії від 26.01.1993 року, не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку.
Як вбачається із матеріалів справи, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не довів того, що застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Не довів таких обставин прокурор і в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, особу підозрюваного, а також те, що ОСОБА_6 відшкодував завдану потерпілому шкоду, визнання своєї вини дійшов обґрунтованого висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
При розгляді клопотання, слідчий суддя дотримався вимог ст.ст.178, 179,194 КПК України та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу слідчого судді Демидівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3