ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2467/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві рядового поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця Київської області, Бориспільського району, села Вороньків, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 не має постійного місця проживання, раніше судимий:

- 13 серпня 2012 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

-18 вересня 2013 року ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області іспитовий строк скасовано та направлений для відбуття покарання в місця позбавлення волі,

-20 листопада 2013 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ст. 71, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Полтави від 27 травня 2014 року за ст. 6 Закону України «Про амністію» вважався засудженим до 1 року 6 місяців 15 днів позбавлення волі, звільнився 03 листопада 2015 року по відбуттю покарання,

-19 травня 2016 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3, 185 ч. 2, ст.185 ч. 3, ст. 360, ст. 70 ч.1, ст. 72 ч. 5 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений з Темнівської ВК № 100 Харківської області 17 квітня 2018 року по відбуттю покарання, за матеріалами досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003610 від 02 липня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з процесуальним керівником прокурором київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0003610 від 02 липня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим, останній раз 19.05.2016 р. Пирятинським районним судом Полтавської області за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3, 185 ч. 2, ст.185 ч. 3, ст. 360, ст. 70 ч. 1, ст. 72 ч. 5 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений з Темнівської ВК №100 Харківської області 17 квітня 2018 року по відбуттю покарання, будучи у 2019 році тричі притягнутим Солм`янським УП ГУНП у місті Києві до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий умисний, корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 02 липня 2020 року близько 08 годин 40 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні торгівельного залу магазину «Еко - маркет», що розташований за адресою: місто Київ, вулиці Чубинського, 4, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «ЕКО» ( ), вирішив повторно таємно викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельного залу вказаного магазину, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою обернення чужого майна на свою користь, переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяв з полиці товар який належить ТОВ «ЕКО», а саме: пляшку віскі « Jack Daniels » 40 % ємкістю 0, 7 літра, вартістю 502 гривень без ПДВ, який сховав під свою кофту.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , утримуючи при собі зазначений товар, не маючи наміру його оплачувати, пішов на вихід, минувши касові зони та сигнальні рамки магазину «Еко - маркет», тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки о 08 : 50 годині був помічений та зупинений працівникам охорони вищевказаного магазину разом з товаром, який він намагався викрасти.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені ст. 177 КПК України.
Захисник та підозрюваний просили застосувати більш м"який запобіжний захід, не пов"язаний із триманням під вартою, а саме - особисте зобов"язаня, обгрунтовуючи тим, що має належну процесуальну поведінку, водночас підозрюваний визнав вину у вчиненні злочину, у якому підозрюється, щиро розкаявся.
Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до клопотання, з"ясувавши думку осіб, що приймали участь у розгляді клопотання слідчого, зокрема, міркування прокурора та слідчого щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, думку підозрюваного, його захисника, проаналізувавши надані строною обвинувачення доказів підозри, у їх сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства » від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.
У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Київської області, Бориспільського району, села Вороньків, громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий.

-
Наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що, готується) від 02.07.2020 року;

- протоколом огляду місця події від 02 липня 2020 року ;

- протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_7 від 02 липня 2020 року;

- протоколами допитів свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

- протоколом затримання ОСОБА_4 , в порядку ст. 208 КПК України від 02 липня 2020 року;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 02 липня 2020 рокулипня 2020 року;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

ОСОБА_4 02 липня 2020 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, прокурор вважає, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованому йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, спонукатиме його до переховування від органів досудового розслідування та / або суду, перешкоджати слідству, вчиняти інші користиві злочини.

Наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, надають підстави для обрання запобіжного заходу відносно такого підозрюваного.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991 року).
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
При цьому слідчий суддя враховує те, що відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою - є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа та інші.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також ризиків, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені в ч. 1 цієї статті, що є підставою для застосування до нього запобіжного заходу.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки установлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджений за користиві злочини й розумніння наслідків покарання може вплинути на зміну його процесуальної поведінки.
Зазначені обставини у їх сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Інші ризики, на які посилається сторона обвинувачення, а саме - незаконний впливав на потерпілого та свідків, продовження злочинної діяльності та вчинення аналогічних злочинів, не доведені й будуються стороною обвинувачення лише на припущенні, які судом не можуть прийматися до уваги.
З урахування встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурор не довів дійсні підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а саме - тримання під вартою, й вважає, що запобіжний захід особисте зобовязання, з урахуванням вчиненого ним злочину, який не доведений до кінця, розмір збитку, забезпечить належну процесуальну поведінку вказаного підозрюваного з урахуванням обставин правопорушення та його особи.
Отже наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, надають підстави для обрання запобіжного заходу.

Варто зауважити, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого/прокурора про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого/прокурора про застосування запобіжного заходу щодо можливості наміру перешкоджати ходу досудового розслідування, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За вказаних обставин, надавши оцінку усім наданим сторонами доказам, та з урахуванням даних про особу підозрюваного, його стану здоров`я (наявні зовнішні ознаки тілесних ушкоджень на обличчі (побиття), сімейний і матеріальний стану, розміру завданих збитків, внаслідок вчиненого ним злочину та його відшкодування на цій стадії досудового розслідування, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування найсуворішного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, водночас враховуючи вказані обставини слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід, як особисте зобов"язання строком на два місяці забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства.
Беручи до уваги обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: наявність вагомих доказів, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_4 злочину, тяжкість вчинення ним такого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, визнання підозрюваним вини, розміру завданих збитків - 502 грн., внаслідок вчиненого ним злочину та його відшкодування на цій стадії досудового розслідування, враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи порівняно із особистим зобов"язанням не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання.

В контексті практики Європейського суду з прав людини переховування не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Відповідно до §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польші) §43).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v.Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

У рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до ч.1 ст. 179 КПК України, особисте зобов"язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов"язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов"язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Разом з тим, відповідно до ст. 178 КПК України, суд при вирішенні даного питання, враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за вчинення кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, зокрема стан його здоров`я, сімейний і матеріальний стан.

На думку слідчого судді запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання не порушує норми Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з цих питань, а також визнається підозрюваним та його захисником.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором (ч.5 ст. 194 КПК України).

Відтак, норма статті 194 КПК України передбачає необхідність визначення обов`язків, з передбачених цією статте , які будуть покладені на підозрюваного.

Відповідно, наявна необхідність покласти на підозрюваного такі обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживаає, без дозволу слідчого, прокурора або суду,
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,
- утримуватися від спілкування з потерлілим та свідками у даному кримінальному провадженні,
- прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою,
- докласти зусиль офіційного працевлаштування.
Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0, 25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 181, 183 - 184, 193 194, 206, 369 - 372, 376 КПК України, з урахуванням Закону України « Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини », п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, слідчий судя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві рядового поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця Київської області, Бориспільського району, села Вороньків, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, за матеріалами досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003610 від 02 липня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці - з 03 липня 2020 року по 03 вересня 2020 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживаає, без дозволу слідчого, прокурора або суду,
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,
- утримуватися від спілкування з потерлілим та свідками у даному кримінальному провадженні,
- прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою,
- докласти зусиль офіційного працевлаштування.
За наслідками застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був затриманий, звільнити з-під варти негайно.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання ним покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Підозрюваному письмово під розпис повідомити покладені на нього обов`язки та роз`яснити про те, що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0, 25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.
Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному негайно після її оголошення ( ч. 5 ст. 196 КПК України ).
У разі застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, звільняється з-під варти негайно. У разі застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, звільняється з-під варти негайно після надання його поручителями визначеного зобов`язання ( ч. ч. 1, 2 ст. 202 КПК України ).
Копію ухвали направити до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві для постановки ОСОБА_4 на облік та здійснення контролю за виконанням ним ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: