ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1876/20 Справа № 204/1369/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001017, №0000340 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Солоне Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, який має середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 07 листопада 2005 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 104, ст. ст. 75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 15 лютого 2006 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 14 березня 2007 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 289, ст. 70, ст.71, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 5 місяців відповідно до вироку від 15 лютого 2006 року, до відбуття покарання 5 років 5 місяців позбавлення волі; 14 вересня 2009 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 7 місяців 6 днів;

- 14 вересня 2010 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк відповідно до вироку від 14 березня 2007 року, до відбуття покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 06 грудня 2013 року умовно-достроково згідно ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року, невідбутий строк 4 місяці 13 днів;

- 20 травня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

- 26 листопада 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки На підставі ч. 4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуте вироком від 20 травня 2015 року, до відбуття покарання 4 роки позбавлення волі. Звільнений 13 березня 2018 року з Синельниківської ВК Дніпропетровської області (№94) по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Микільське на Дніпрі Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, який має середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 06 квітня 1999 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України (в редакції Закону 1960 року) до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 18 липня 2002 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання, невідбутий строк якого складає 9 місяців 22 дні;

- 08 серпня 2003 року Синельниківським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 25 липня 2006 року по відбуттю строку покарання;

- 14 березня 2007 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років; 20 листопада 2012 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- 11 вересня 2013 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців з конфіскацією майна;

- 28 квітня 2014 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та попереднім вироком від 11 вересня 2013 року остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. Звільнений 16 травня 2018 року з Ігренського виправного центру на підставі ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2018 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 8 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст.186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 358 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі;
- за ч. 3 ст. 186 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 19 лютого 2020 року .
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховувати з 19 лютого 2020 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову вчинив умисний злочин.
Так, у ОСОБА_8 у невстановлений у ході досудового слідства дату, час та місці виник злочинний умисел на придбання в порушення «Положення
про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою КМУ №340 від 08 травня 1993 року посвідчення водія та подальше використання завідомо підробленого документа. Відповідно до Положення, посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, про що ОСОБА_8 було достовірно відомо.
Реалізуючи злочинний умисел, направлений на придбання та використання завідомо підробленого документа, ОСОБА_8 у невстановлений у ході досудового слідства дату, час та місці знайшов на сайті «OLX» оголошення невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з надання допомоги по оформленню посвідчення водія, у якої придбав завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія із серійним № НОМЕР_1 видане на ім`я « ОСОБА_8 » ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно висновку експерта № 28/2.1,2.3/273 від 03.05.2018 бланк посвідчення із серійним № НОМЕР_1 , виданого 13.04.2018 Центром 0542 на ім`я « ОСОБА_8 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , не відповідає за своїм характеристикам бланкам посвідчень водія встановленого зразку (виготовленим на Поліграфічному комбінаті «Україна»). Зображення лицевого та зворотного боків (у тому числі серійний номер бланку з реквізитами виготовлювача) бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 виданого 13.04.2018 Центром 0542 на ім`я « ОСОБА_8 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також друковані індивідуальні данні в його графі, у тому числі й серійний номер посвідчення, нанесені способом струменевого друку за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (струминного принтера, копіра, тощо).
17 квітня 2018 року приблизно о 23:05 годині ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» д/з НОМЕР_2 , знаходячись по проїзду Олександра Гальченко в м. Дніпро, був зупинений працівниками УПП в м. Дніпро. В ході перевірки документів, на вимогу інспектора УПП в м. Дніпро, з метою уникнення від адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія, та маючи умисел направлений на використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, ОСОБА_8 надав співробітникам поліції завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія із серійним № НОМЕР_1 видане на ім`я « ОСОБА_8 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи про те, що зазначене посвідчення підроблене, тим самим умисно, протиправно використавши завідомо підроблене вищевказане посвідчення.
Крім того, ОСОБА_8 18 лютого 2020 року, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, маючи умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, вступив у попередню змову із раніше йому знайомим ОСОБА_9 , розподіливши між собою ролі.
Після чого, ОСОБА_8 , разом із співучасником злочину
ОСОБА_9 19 лютого 2020 року приблизно о 00:10 годин прибули на територію прилеглу до КЗ освіти «Дошкільний навчальний заклад №221 комбінованого типу» ДМР, який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна, 62-А.
Далі, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, діючи повторно, згідно відведеної йому ролі, невстановленим під час досудового слідства, заздалегідь підготовленим предметом, шляхом віджиму відчинив металопластикове вікно на першому поверсі, та через відкрите вікно проник до середини приміщення вищевказаного дошкільного навчального закладу.
В цей час, ОСОБА_9 , діючи повторно, згідно відведеної йому ролі
у вчиненні кримінального правопорушення, знаходився у безпосередній близькості зі співучасником злочину ОСОБА_8 і слідкував за навколишньою обстановкою, з метою попередження співучасника про появу сторонніх осіб або працівників правоохоронних органів, які б могли запобігти їх злочинній діяльності. Після того, як ОСОБА_8 через відкрите вікно проник до середини приміщення вищевказаного дошкільного навчального закладу, ОСОБА_9 прослідував за ним.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , разом із співучасником злочину ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, діючи умисно, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, з корисливих спонукань та з метою наживи, почали переміщатися по дитячим групам та іншим приміщенням Дошкільного навчального заклад №221 та знаходячись на другому поверсі закладу у групі для дітей із порушенням мовлення №2 «Чомусики», розташованого на другому поверсі за вищевказаною адресою, побачили майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , який цього вечора охороняв приміщення закладу, а саме: шкіряний гаманець чорного кольору «Anil», всередині якого знаходилися: грошові кошти у розмірі 390 гривень; картка «Приватбанк» № НОМЕР_3 помаранчевого кольору на його ім`я; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 на його ім`я; довідка ветерана праці №438 на його ім`я; зв`язка ключів; мобільний телефон марки «Nokia 220 RM-969 dual sim» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_7 ; чохол для телефону чорного кольору; та ОСОБА_11 , яка працює на посаді завгоспу Дошкільного навчального заклад №221, а саме: флеш-накопичувач «TRANSCEND 32GB JETFLASH 700» чорного кольору та «3G CDMA модем Huawei EC122» чорного кольору. Вказане майно визначили об`єктом свого злочинного посягання. Таким чином, діючи умисно, за попередньою змовою, ОСОБА_9 , разом із ОСОБА_8 заволоділи чужим майном, а саме: шкіряний гаманець чорного кольору «Anil», ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 603 від 26.02.2020 року, станом на 19.02.2020 року складала 460,59 гривень, всередині якого знаходилися: грошові кошти у розмірі 390 гривень; картка «Приватбанк» № НОМЕР_3 помаранчевого кольору на ім`я ОСОБА_10 яка матеріальної цінності для потерпілого не має; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 яке матеріальної цінності для потерпілого не має; довідка ветерана праці №438 на ім`я ОСОБА_10 яка матеріальної цінності для потерпілого не має; зв`язка ключів які матеріальної цінності для потерпілого не мають; мобільний телефон марки «Nokia 220 RM-969 dual sim» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 603 від 26.02.2020 року, станом на 19.02.2020 року складала 450,00 гривень, з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_7 , яка матеріальної цінності для потерпілого не має; чохол для телефону чорного кольору який матеріальної цінності для потерпілого не має, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1300,59 гривень; флеш-накопичувач «TRANSCEND 32GB JETFLASH 700», ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 603 від 26.02.2020 року, станом на 19.02.2020 року складала 133,75 гривень; «3G CDMA модем Huawei EC122» чорного кольору, ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 603 від 26.02.2020 року, станом на 19.02.2020 року складала 180,00 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 313,75 гривень.
Знаходячись у тому ж місці, в той же час, у момент вчинення злочинних дій, які ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вважали необхідними для доведення злочину до кінця, їх дії були помічені потерпілим ОСОБА_10 який виявив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 здійснюють крадіжку, поєднану з проникненням у інше приміщення, та намагаючись припинити злочині дії останніх почав кричати їм, щоб вони припинили свої злочинні дії.
Однак, ОСОБА_8 , розуміючи, що його дії перестали носити таємний характер та переросли у відкрите викрадення чужого майна поєднане із проникненням у інше приміщення, так як його дії стали очевидними для потерпілого ОСОБА_10 , з метою подолання волі останнього до опору, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, обома руками відштовхнув ОСОБА_10 та разом із співучасником злочину ОСОБА_9 , утримуючи при собі викрадене майно з місця вчинення злочину втекли, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1300,59 гривень, та потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 313,75 гривень.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 186 КК України змінити та звільнити обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник обвинуваченого посилається на те, що ОСОБА_8 одружений, має трьох малолітніх дітей на утриманні, та його дружина ОСОБА_13 перебуває на п`ятому місяці вагітності, тобто очікує народження четвертої дитини.
Вперше ОСОБА_8 був засуджений 07 листопада 2005 року та три роки з іспитовим строком один рік. Протягом іспитового строку ОСОБА_8 не вчиняв злочинів. В подальшому ОСОБА_8 був неодноразово засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі, але після звільнення знову вчиняв злочини, що, на думку захисника свідчить про те, що позбавлення ОСОБА_8 волі не призводить до його виправлення.
Оскільки на утриманні ОСОБА_8 перебувають діти від попередніх шлюбів дружини, що свідчить про його турботливе ставлення до дітей в цілому, народження його власної дитини на думку захисника здатне змінити світогляд ОСОБА_8 до вчинення протиправних діянь та допомогти йому стати на шлях виправлення, але таке виправлення можливе лиши при умові безпосереднього перебування засудженого в колі сім`ї. А позбавлення ОСОБА_8 волі строком на чотири року, на думку захисника, навпаки призведе до остаточної деформації особистості обвинуваченого, пов`язану з втратою сім`ї та неможливістю приймати безпосередню участь у вихованні власної дитини.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений ОСОБА_8 апеляційну скаргу свого захисника підтримав та просив задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_9 вирішення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 залишив на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України класифікуються як злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин, які пов`язані з використанням завідомо підробленого документа та відкритим викраденням чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, з проникненням у інше приміщення, об`єкт злочину, та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше був неодноразово судимий, за злочини проти власності та проти безпеки руху та експлуатації транспорту, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання рецидив злочину, а також вчинення злочину проти особи похилого віку та призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання неналежним чином було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого.
Щодо доводів захисника обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що в обвинуваченого найближчим часом народиться дитина, яка потребує батьківського піклування та утримання, а також, те що саме цей факт допоможе без реального відбуття покарання стати ОСОБА_8 на шлях виправлення, то колегія суддів відхиляє такі доводи захисника, вважає їх необґрунтованими та надуманими, спрямованими на уникнення обвинуваченим відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення. Більш того, жодних медичних довідок в підтвердження даної обставини, а також, те що батьком дитини є саме ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження не містять.
Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону України, та ОСОБА_8 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 , за ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченими в той самий строк, з моменту отримання ними копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4