Справа № 464/5096/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1381/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника відділу у справах неповнолітніх

ОСОБА_9 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за новий злочин, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 19 вересня 2018 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи на той час неповнолітнім, скоїв умисне корисливе кримінальне правопорушення, а саме, 17 серпня 2018 року близько 09:00 год., перебуваючи на автовокзалі, що знаходиться у м. Львові по вул.Стрийській, 109, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, зайшов в маршрутне таксі, д.н.з. НОМЕР_1 , що курсує по маршруту «Poznan-Kosiv», яке здійснювало посадку та висадку пасажирів на зупинці транспортних засобів, та перебуваючи в салоні вказаного маршрутного таксі, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, викрав з жіночої сумочки, яка знаходилась на задньому сидінні, належне ОСОБА_10 майно, а саме: гаманець синього кольору вартістю 60 грн., в якому знаходились 109 польських злотих, що згідно курсу НБУ станом на 17 серпня 2018 року становить 794,61 грн. Гаманець заховав у свою сумку, яку тримав в руках, та вийшов з викраденим майном у невідомому напрямку.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 854,61 грн., яка відшкодована ним в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 не оспорює фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , разом з тим вважає, що рішення суду є незаконним і таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що оскільки у вироку Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року враховано усі попередні вироки відносно ОСОБА_7 , у тому числі й вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року, то підстав для призначення на підставі ст. 71 КК України покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року у Сихівського районного суду м. Львова не було.

Просить змінити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 .

Виключити з мотивувальної частини вироку покликання на призначення покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків з врахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування ст. 71 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю вироків способом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року.

У решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, представника відділу у справах неповнолітніх ОСОБА_9 щодо не заперечення такої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, а саме, як вчинення умисного корисливого злочину проти власності, зокрема крадіжки чужого майна вчиненої повторно.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Разом з тим, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Разом з тим, згідно з ч.4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, тобто за сукупності злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 раніше було засуджено вироком Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді одного року дев`яти місяців позбавлення волі.

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2018 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28 вересня 2018 року між прокурором Золочівської місцевої прокуратури та неповнолітнім обвинуваченим, ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі. Згідно з ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання із покаранням за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання один рік десять місяців позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186, ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі. Згідно з ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2018 року поглинуто покаранням, обраним за даним вироком, і остаточно визначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Вищезазначені вироки набрали законної сили.

За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання за цим вироком, не повинен був застосовувати положення ст. 71 КК України, оскільки у вироку Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року враховано усі попередні вироки відносно ОСОБА_7 , у тому числі і вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що Сихівським районним судом м. Львова при призначенні остаточного покарання за вироком від 02 жовтня 2019 року мав враховуватися лише вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року.

Наведене, на думку колегії суддів, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з чим, вирок в цій частині підлягає зміні, а саме виключенню з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на норми статті 71 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку суду покликання на положення ст. 71 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4