ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 766/7917/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/491/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А
іменем України
24 березня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Янтарне Білозерського району Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції зазначає, що обов`язок доведеності ризиків, передбачених ст.177 КПК України покладено на прокурора, однак під час усно заявленого клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення ці обставини не доведено. Вказує, що жодними доказами не доведено ризик вчинення ним нових злочинів. Указує, що не ухилявся від суду, а отже до нього застосовано надто суворий запобіжний захід. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені обвинуваченим, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого на строк 60 днів.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України", що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У відповідності до ст.29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений положеннями статті 199 КПК України, згідно з якою слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлений під час обрання запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Заявлене усне клопотання прокурором про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , про що вказує апелянт, не суперечить вимогам ст.331 КПК України, оскільки вирішення цього питання є обов`язком суду незалежно від наявності клопотань і не свідчить про порушення вимог закону на цій стадії судового розгляду.

Під час вирішення питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вказав, що ОСОБА_8 перебував у розшуку, не з`являвся на виклики до суду, а тому наявні підстави для продовження обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, характеризується посередньо, не проживає із сім`єю, тобто не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, крім того відносно обвинуваченого складено та направлено до суду обвинувальний акт за ч.3 ст.185 КК України. Вказане свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення злочинів та наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується в разі незастосування до нього стримуючого запобіжного заходу.
Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачується у іншому кримінальному провадженні за вчинення тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що свідчить про стійкість злочинних намірів, схильність до вчинення правопорушень, він не має міцних соціальних зв`язків, працевлаштований, але цей факт не є стримуючим для забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити нові злочини, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тому твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ньогота можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, є непереконливими.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які, на його думку, дають підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, спростовуються вищевикладеними матеріалами провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ..
Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3