Провадження № 1-кп760/164/20
Справа № 760/2051/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Києві кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007604 від 01.06.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чортовець, Городенківського району, Івано_Франківської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого слідчим СВ Івано-Франківського ВП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

22.06.2016 року приблизно о 09.00 год. ОСОБА_6 знаходячись на п`ятому поверсі гуртожитку № 5 Національної академії внутрішніх справ, де на той час навчався, за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9 , підійшов до потерпілої ОСОБА_4 , яка перебувала у добовому наряді по підтриманню внутрішнього розпорядку на поверсі вказаного гуртожитку, та на грунті виниклих неприязних відносин до курсанта 2-го курсу Національної академії внутрішніх справ України ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , розпочав сварку з останньою, після цього пішов по своїх справах.

Того ж дня приблизно об 11.20 хв. ОСОБА_6 повернувся до ОСОБА_4 та сидячі поруч з останньою на стільчику в коридорі п`ятого поверху гуртожитку, продовжив розпочату сварку,під час якої ОСОБА_4 попросили піти та залишити її у спокої.

В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, реалізуючи який, він сидячи поруч із ОСОБА_4 , діючи умисно, несподівано для останньої, наніс один удар долонею лівої руки в чоло, після чого, схопив потерпілу двома руками за її руки, стягнув зі стільця та кинув на підлогу, внаслідок чого, ОСОБА_4 вдарилась головою об підлогу.

Піднявшись з підлоги, ОСОБА_4 бажаючи уникнути продовження сварки, направилась до своєї кімнати № 520, де в цей час перебувала курсант академії ОСОБА_9 . ОСОБА_6 направився за потерпілою, та сівши на ліжко біля ОСОБА_4 продовжив раніше розпочату сварку. Після зробленого ОСОБА_4 зауваження він підвівся , став навпроти потерпілої, і наніс останній один удар правою рукою в область підборіддя., потім стягнув зі стільця і вона впала. Коли ОСОБА_4 вийшли з кімнати до коридору, ОСОБА_6 вийшов за нею та намагався продовжити сварку, однак ОСОБА_4 відмовилась з ним розмовляти. Тоді ОСОБА_6 схопив лівою рукою за руку ОСОБА_4 , правою рукою обхопив її шию та здавив, від чого остання впала на підлогу. Піднявшись, ОСОБА_4 зайшла у свою кімнату з метою зателефонувати своїм батькам, але ОСОБА_6 , зайшов за нею, та вихопив телефон з рук потерпілої, а потім стягнув її з ліжка, де вона сиділа, на підлогу, та наніс два удари правою ногою в область сідниць, а потім вийшов з кімнати і пішов по своїм справам.

Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в обох лопаткових ділянках та в ділянці лівого надпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України не визнав і суду пояснив, що зустрічався із ОСОБА_4 протягом 10 місяців. 22.06.2016 року приблизно о 12.00 год. він зайшов на поверх, де в наряді перебувала ОСОБА_4 нахилився до неї. Вона почула запах цигарок і розпочався конфлікт. Вона подряпала йому шию, він висловився нецензурними словами, вона вдарила його рукою по щоці. Після цього він пішов на вулицю. Пізніше він повернувся і ОСОБА_4 сказала йому, що зробить все, щоб він не навчався в Академії. Тілесні ушкодження їй не спричиняв, вона могла отримати їх під час зайнять з фізичної підготовки в спортивному залі.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, його вина в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, прямо та опосередковано підтверджується наступними зібраними в ході досудового розслідування, та дослідженими в ході судового розгляду кримінального провадження доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 22.06.2016 року біля 09.00 год. знаходилась в наряді на 5-ому поверсі в гуртожитку. До неї прийшов ОСОБА_6 та сів зліва від неї на стілець. Він розпочав сварку, йому не подобалась її подруга ОСОБА_10 він говорив, що з нею не потрібно дружити. після цього він пішов, а потім через деяких час знову повернувся і продовжив сварку. Вона заперечувала та заспокоювала його, тоді він вдарив її рукою в лоб. Приблизно об 11.10 год. вони зайшли до її кімнати, де відпочивала ОСОБА_11 , а потім зайшла ОСОБА_12 на адресу якої ОСОБА_6 став висловлювати образи. Вона намагалась зупинити ОСОБА_6 та отримала удар рукою в обличчя. Щоб припинити те, що відбувалось, вона вийшла в коридор, ОСОБА_13 вийшов за нею, та рукою обхопив її шию і штовхнув на підлогу. Вона впала спочатку на коліно,а потім на підлогу на бік. Потім піднялась, зайшла до кімнати, сіла на ліжко, та намагалась зателефонувати батькам, але ОСОБА_6 не дав цього зробити. Він стягнув її за ногу з ліжка на підлогу, вдарив два рази ногою по сідниці з одного боку, після цього пішов. Наступного дня в експертній установі вона зафіксувала отримані тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що 22.06.2016 року перебувала в своїй кімнати, та почула на поверсі крики, це був голос ОСОБА_6 і ОСОБА_4 . Вона чула, як ОСОБА_14 казала « ОСОБА_15 , больно», потім чула хлопок. Оскільки і раніше були випадки, коли вони сварились, вона не звернула на це увагу, і пішла до пральної кімнати. Коли повернулась, в кімнату зайшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вона була заплакана, на лобі шишка, розпатлане волосся, просила її не чепати. Олійник в нецензурній формі наказав не влізати в їх відносини, тому вона вийшла з кімнати. Перед тим, як вийти, бачила, як ОСОБА_13 кулаком вдарив ліжко, де сиділа ОСОБА_4 . Він був злий, агресивний. Коли вона повернулась, ОСОБА_13 в кімнаті не було. ОСОБА_14 плакала і сказала, що ОСОБА_13 її побив. Пізніше вона бачила синяк на стегні, ОСОБА_14 сказала, що вдарив ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що 22.06.2016 року приблизно об 11.30 год. вона відпочивала, та прокинулась від криків у коридорі,чула звук падіння. По голосах вона зрозуміла, що це сварились ОСОБА_14 та ОСОБА_6 . Потім вони зайшли в кімнату, у ОСОБА_14 одяг збоку та ззаду був в пилу. Вона вийшла на вулицю, де було чутно, як ОСОБА_13 кричав нецензурною лайкою. Пізніше вона зайшла в кімнату, де був тільки ОСОБА_13 , він сказав, що вони посварилися і разом з ним вони пішли до ОСОБА_14 у пральну кімнату. ОСОБА_13 намагався вибачитися, але ОСОБА_14 не хотіла його чути. Пізніше в кімнаті вона бачила у ОСОБА_14 почервоніння на плечі, спині та руці. Зі слів ОСОБА_14 тілесні ушкодження їй спричинив ОСОБА_6 . Вона чула, як ОСОБА_14 розмовляла по телефону з батьком і казала, що ОСОБА_13 її побив. Будь-який тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 вона не побачила.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що з ОСОБА_6 були дружні стосунки, навчались в одній групі. В червні 2016 року він бачив у ОСОБА_17 подряпини на обличчі зліва та на шиї. На запитання звідки подряпини він не відповів. Від однокурсників дізнався, що між ним та ОСОБА_14 був конфлікт. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 він не бачив.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що в червні 2016 року зайшла в казарму по своїм справам, і коли йшла по сходам з 6 на 5 поверх почула крики, голос ОСОБА_17 який сварився з ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_13 вийшов до холу вона побачила подряпини на шиї. Чирик щось кричала, була в сльозах. Ніяких пошкоджень у неї вона не бачила. Пізніше він їй розповів, що посварився із ОСОБА_14 , вона розбила його мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що ОСОБА_21 його товариш. У червні 2016 року в першій половині дня він бачив подряпини на його шиї, обличчі, руці, схожі на подряпини від нігтів. ОСОБА_18 бачив на другий день після цього, ніяких тілесних ушкоджень у неї не було.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, окрім показань потерпілої та свідків підтверджується наступними доказами:
- даними відображеними у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.06.2016 року (т.1 а.п.224), з яких вбачається, що представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 повідомив про вчинене кримінальне правопорушення 22.06.2016 року ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 спричинення тілесного ушкодження;

- заявою ОСОБА_4 до Солом`янського УП НП України в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення /т.1а.с. 228/;

-протоколом огляду предмету від 17.10.2016 року згідно якого оглянуто мобільний телефон «Sony Model: CZ305 Xperta C, 8 /N : НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_4 та встановлено, що в « сообщении» містяться повідомлення, які надійшли від ОСОБА_6 22.06.2016, 23.06 та 24.06.2016 року в тексті яких він зазначає про те, що розуміє, що натворив, що йому не має пробачення, але просив розійтися нормально / т.1а.с. 233-236/;

- протоколом одночасного допиту від 03.12.2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 згідно якого остання підтвердили, що причиною виникнення сварки та нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень було його негативне відношення до її подруги ОСОБА_8 спілкуватися з якою він їй забороняв. Підстав для нанесення нею тілесних ушкоджень ОСОБА_6 у неї не існувало. ОСОБА_6 відмовився відповідати на запитання слідчого с приводу спричинення тілесних ушкоджень потерпілій на підставі ст.63 Конституції України / т.1 а.с. 238-244/;

- висновком експерта № 1747 від 08.07.2016 року з якого вбачається, що на момент звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою 22.06.2016 року о 15.30 год. у неї мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден обох лопаткових ділянках та в ділянці лівого надпліччя. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом, могли утворитися 22.06.2016 року, не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень/т.1 а.с. 248-249/;

- довідкою Київської міської клінічної лікарні № 4 від 22.06.2016 року згідно якої ОСОБА_4 звернулась за медичною допомогою 22.06.2016 року о 15.30 год. з приводу побиття, діагноз: ЗЧМТ, забій м`яких тканин в/з правого стегна, забійні садна обох лопаток та лівого надпліччят.1/а.с. 250/.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_22 підтвердив наданий ним висновок № 1747 від 08.07.2016 року та пояснив, що тілесні ушкодження, які були зазначені в довідці Київської міської лікарні № 4 не відображені у висновку, оскільки експертиза проводились майже через два тижня після подій, тому до цього часу вони могли зникнути.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Сам обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, факт перебування 22.06.2016 року у гуртожитку разом із ОСОБА_4 під час несення нею служби, та наявність конфліктної ситуації із нею.
Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що в процесі конфлікту з обвинуваченим, останній став наносити їй удари по голові, потім в кімнаті гуртожитку в обличчя, штовхнув на підлогу, від чого вона впала, потім наніс ногою удари по сідниці, в результаті чого, їй були заподіяні тілесні ушкодження, та вона в цей же день звернулась за медичною допомогою.
Із показань всіх свідків вбачається, що між потерпілою та обвинуваченим був конфлікт. Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 стверджували, що в момент конфлікту ОСОБА_6 спричинив потерпілій тілесні ушкодження, свідки ОСОБА_16 ОСОБА_23 , ОСОБА_20 не бачили будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , між тим бачили тілесні ушкодження у виді подряпин у ОСОБА_6 .
Оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Позицію обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невизнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125КК України, суд не приймає до уваги, оскільки вона спростовується показами потерпілої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також довідкою лікарні про зафіксовані тілесні ушкодження 22.06.2016 року та висновком експерта. Окрім того, його позиція спростована протоколом огляду мобільного телефону потерпілої, згідно якого в своїх смс-повідомленнях на адресу останньої він вибачався за скоєне, зазначав, що розуміє, що натворив.
Невизнання своєї вини ОСОБА_6 суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Суд приймає до уваги покази потерпілої ОСОБА_4 оскільки вони є послідовними, підтверджені іншими наведеними доказами.
Покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які хоча і перебували із ОСОБА_4 у дружніх стосунках, суд також приймає до уваги, оскільки вони спостерігали безпосередньо за подіями, які відбувались між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 22.06.2016 року, узгоджуються з показами потерпілої, та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.
До показів свідків ОСОБА_16 ОСОБА_19 в частині наявності на шиї ОСОБА_6 подряпин, суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються вищезазначеними дослідженими доказами. До показів свідка ОСОБА_20 суд також ставиться критично, з вищезазначених підстав, крім того, його покази в частині наявності подряпин у ОСОБА_6 на шиї, обличчі, руці, спростовуються показами самого ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_23 .

Слід також зазначити, що дані свідки є друзями обвинуваченого ОСОБА_6 і тому їх покази в частині відсутності тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 та наявність їх у ОСОБА_6 суд розцінює як бажання допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинене.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень в спортивному залі під час бойової підготовки, хибні, оскільки це його припущення, не підтверджене належними та допустимими доказами.

Слід також зазначити, що як потерпіла, так і свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили той факт, що сварки із застосуванням фізичної сили ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 траплялися і раніше, але потім вони завершувалось примиренням.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесення його до категорії злочинів невеликої тяжкості, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, характеризується позитивно, його ставлення до вчиненого, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває.

Обставин, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого також не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення злочину, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, відсутність як пом`якшуючих так обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, про призначення покарання в межах санкції статті інкримінованого злочину у виді штрафу, що буде достатнім для виправлення особи, та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.

Потерпіла ОСОБА_4 подала цивільний позов про відшкодування збитків, заподіяних злочином, а саме просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, яка полягає в наступному. Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого їй спричинено фізичний біль, вона також зазнала душевних страждань, які були викликані хвилюваннями, переживаннями з приводу того, що сталося, незручністю пересування по території академії з побитим обличчя. Крім того, просила стягнути витрати, пов`язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 22 000 гривень.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» зі змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 у пункті 9 орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин.

Тож враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також глибину фізичних та душевних страждань, спричинених потерпілій, вимоги розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині частково у розмірі 5 000 гривень.

Суд відмовляє ОСОБА_4 в задоволені вимог, щодо стягнення з ОСОБА_6 на її користь суми сплаченої за отримання юридичної допомоги у розмірі 22 000 гривень, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 120 КПК України витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо яких здійснюється кримінальне провадження, які надають правову допомогу за договором несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралась.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 /п`ятьдесят/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1