Справа № 278/3271/19
В И Р О К
Іменем України

11 червня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Макієвка Червоногвардійського району Донецької області, громадянина України,із неповною середньою освітою, непрацюючого, пенсіонера, інваліда ІІ групи, неодруженого, зареєстрованого уАДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК),
в с т а н о в и в:

9 серпня 2019 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебував на території звіроферми, що по вул. Кооперативна, 4, с. Тетерівка Житомирського району та області, та тримав в руках револьвер невстановленого виробника, який був заряджений патронами невстановленої марки діаметром кулі 4 мм.

В цей час та місці ОСОБА_4 побачив раніше знайомого неповнолітнього ОСОБА_6 , під час спілкування з яким у ОСОБА_4 виник раптовий умисел на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень із застосуванням зброї.

Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці ОСОБА_4 , тримаючи в руці вищевказаний револьвер та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, здійснив один постріл в ОСОБА_6 , який стояв напроти нього, в результаті чого влучив у передню поверхню шиї останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення передньої поверхні шиї в ділянці яремної вирізки, проникаючого у грудну порожнину з виникненням пневмомедіастінума та емфіземи в надключичних ділянках, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого діяння визнав частково, не заперечуючи того, що за вищеописаних обставин саме від його пострілу неповнолітньому ОСОБА_6 було спричинено вищевказані тілесні ушкодження. Обвинувачений заперечив свій умисел на спричинення ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень. При цьому обвинувачений показав, що у нього дійсно був пневматичний револьвер "Флобер", споряджений трьома набоями, який він придбав у невідомої особи на Житньому ринку в м. Житомирі. Револьвер він придбав для того, щоб відлякувати собак, які дорогою додому часто нападають на нього. Один з трьох набоїв він випробував, вистріливши на території свого домогосподарства.

9.08.2019 обвинувачений перебував на роботі на території звірофермі в с. Тетерівка, при собі мав револьвер, дальність пострілу якого хотів продемонструвати знайомому ОСОБА_8 , який був поруч. З цією метою він прицілився у металеву бочку, яка на той час стояла на відстані близько 10 м на іншій частині території звіроферми, відгородженій металевою сіткою. В цей час з цієї ж сторони до сітки підійшов знайомий неповнолітній ОСОБА_6 , щось сказав, і оскільки останній хоча і знаходився перед обвинуваченим, проте стояв приблизно на 1 м лівіше лінії пострілу. Тому обвинувачений здійснив постріл у бочку, й ОСОБА_6 схопився за груди та кудись побіг. До них з ОСОБА_8 підійшов інший знайомий, відомий як ОСОБА_9 , та спитав у обвинуваченого, навіщо той вистрелив у ОСОБА_6 . Після цього обвинувачений ще близько години перебував на території звіроферми, а потім, сівши на велосипед, поїхав додому. По дорозі викинув револьвер у водойму, навіщо це зробив пояснити не зміг. Через деякий час до нього додому приїхали працівники поліції, яким він надав гільзу з набою від револьвера. Наполягав на тому, що не бажав поцілити у ОСОБА_6 , оскільки стосунки між ними були нормальними, ніяких конфліктів між ними не виникало.

Судом було досліджено всі надані сторонами докази, кожен з яких оцінено з точки зору належності, допустимості й достовірності.
Так, неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 показав, що того дня він прийшов на роботу на територію підприємства в с. Тетерівка, де через металеву сітку-паркан побачив раніше знайомого обвинуваченого ОСОБА_4 , з яким у потерпілого були нормальні відносини. У останнього в руках був револьвер чорного кольору. Потерпілий підійшов до нього ближче, щоб спитати щодо цього револьвера, однак ОСОБА_4 в цей момент розвернувся в його бік та, тримаючи револьвер у руці, здійснив в бік потерпілого один постріл. Потерпілий відчув сильний біль в області шиї, та побіг до охоронця викликати швидку і подзвонити батькам. Потерпілий додав, що коли обвинувачений здійснив постріл, то за потерпілим жодних бочок не було. В момент пострілу біля обвинуваченого перебував ще один працівник, який після пострілу обізвав ОСОБА_4 "дебілом". Потерпілий лікувався в двох лікарнях, на даний час його здоров`я повністю відновилось.

Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 продемонстрував, яким саме чином ОСОБА_4 здійснив у нього один постріл із револьвера, при цьому продемонстрований потерпілим механізм спричинення йому тілесних ушкоджень відповідає його показанням, наданим суду (а.с. 57-63).

Допитана як свідок законний представник потерпілого ОСОБА_7 показала, що про поранення сина дізналась від брата, одразу прибула на місце події, де вже була швидка допомога. Згодом від сина дізналась, що в нього вистрелив ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_10 показав, що на момент події він працював на території звіроферми в с. Тетерівка, а тому знайомий з обвинуваченим та потерпілим. При цьому на території звіроферми є одна двохсотлітрова бочка, яка вкопана в кінці однієї з будівель. Проте з місця, де відбулась подія, цю бочку не видно. Інших бочок на той час на території звіроферми, зокрема і біля сітки (огорожі), не було.

9.08.2019 о 16 год. 21 хв. та о 17 год. 36 хв. до Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області надійшло два повідомлення через службу 102 зі швидкої медичної допомоги та з приймального відділення дитячої обласної лікарні про виклик до с. Тетерівка біля входу в звіроферму, кульове поранення в шию неповнолітнього ОСОБА_6 та його госпіталізацію (а.с. 45, 46).

Того ж дня матір потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернулась із заявою до поліції про спричинення її сину тілесного ушкодження шляхом здійснення пострілу з пневматичної зброї (а.с. 47).

В той же день ОСОБА_4 добровільно видав відстріляну зі свого револьвера гільзу (протокол огляду місця події, а.с. 48-50).

Наступного дня за участю ОСОБА_4 оглянуто місце події, при цьому оглядом бочок на території не виявлено, а присутній під час цього огляду ОСОБА_4 , демонструючи місце здійснення пострілу, про наявність таких бочок не заявляв (а.с. 111-117). Під час огляду вказаної території на асфальті виявлено футболку ОСОБА_4 , яку він добровільно видав слідчому (а.с. 118-121, 51).

При судово-медичній експертизі у ОСОБА_6 виявлені тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення передньої поверхні шиї, в ділянці яремної вирізки, проникаючого у грудну порожнину з виникненням пневмомедіастінума та емфіземи в надключичних ділянках. Вказане тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжких, оскільки було небезпечним для життя, виникло від дії вогнепальної зброї, не виключено могло виникнути в термін та за обставин, вказаних потерпілим, тобто 9.08.2019 внаслідок здійснення пострілу (висновок експерта від 22.09.2019 № 3312, а.с. 54-55).

Під час огляду вилученої з тіла ОСОБА_6 кулі встановлено, що вона належить до набою типу «Флобер», який відноситься до малопотужних боєприпасів, зброя такого типу не є вогнепальною (протокол огляду від 25.11.2019, а.с. 67, 68).

Під час слідчого експерименту ОСОБА_4 продемонстрував механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , який в цілому відповідає показанням обвинуваченого, наданих суду. Разом з цим, під час слідчого експерименту ОСОБА_4 вказував, що здійснив постріл лише з другої спроби, під час пострілу поруч із ними з ОСОБА_6 нікого не було, а дію револьвера він хотів продемонструвати саме ОСОБА_6 . Крім того, під час слідчого експерименту зафіксовано, що в момент пострілу відстань між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 складала близько 5 м, перешкод на лінії пострілу не було (а.с. 70-77).

На момент вчинення діяння ОСОБА_4 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновок судово-психіатричної експертизи від 12.11.2019 № 344-2019, а.с. 64-66).

Оцінюючи сукупність вищеописаних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про неправдивість показань обвинуваченого про те, що здійснюючи постріл у потерпілого, він цілився не в нього, а в бочку. Ці показання обвинуваченого спростовані показаннями потерпілого, свідка, вищенаведеними даними протоколів оглядів, під час яких на місці події наступного дня після неї бочки не виявлено. Також суд вважає надуманою версію обвинуваченого про те, що куля зрикошетила від сітки і потрапила в ОСОБА_6 , оскільки з фототаблиць до протоколів огляду місця події та слідчих експериментів видно, що в місці, де в момент пострілу перебували обвинувачений та потерпілий, металева сітка має ввігнутість до низу. До того ж, потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду, а разом з ним сам обвинувачений під час слідчих експериментів продемонстрували, що обвинувачений в момент здійснення пострілу в ОСОБА_6 тримав револьвер на витягнутій руці на рівні плечей, прицілюючись таким чином у ціль на значно вищій висоті від сітки, що також спростовує вказану версію обвинуваченого.

Правова позиція сторони захисту про те, що обвинувачений не бажав спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 , а отже, спричинив їх ненавмисно, спростовується наступним.

Відповідно до ст. 24 КК умисел поділяється на прямий і непрямий. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Суд вважає, що ОСОБА_4 , здійснюючи постріл у бік ОСОБА_6 , передбачав можливість поранення останнього та свідомо припускав настання такого поранення. При цьому оскільки перешкод на лінії пострілу між потерпілим та обвинуваченим не було, це свідчить про відсутність у останнього розрахунку на відвернення названих шкідливих наслідків свого діяння. Кваліфікація ж діяння за непрямого умислу має відбуватись за фактичними наслідками, що настали.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 1 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК, є умисним тяжким злочином проти здоров`я людини, злочин вчинено проти неповнолітнього.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, неодружений, пенсіонер, інвалід ІІ групи, за місцем проживання характеризується нейтрально як особа, на яку відсутні компрометуючі матеріали, частково відшкодував витрати на лікування потерпілого.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

З урахуванням наведеного, безальтернативного характеру санкції ч. 1 ст. 121 КК, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги особу обвинуваченого (є інвалідом II групи, частково визнав вину та відшкодував витрати на лікування), повне відновлення здоров`я потерпілого, позицію останнього, який не наполягав на суворості покарання, суд призначає покарання на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 1 ст. 121 КК. Проте суд не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69 або 75 КК, оскільки відсутні пом`якшуючі покарання обставини.

Цивільний позов прокурора про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого, визнаний обвинуваченим та підтверджений довідкою (а.с. 53), суд задовольняє в повному обсязі.
Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого 35000 грн. витрат на лікування потерпілого на підставі ч. 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК)підлягає задоволенню лише в частині, визнаній обвинуваченим (половина вказаної суми), оскільки суду не надано доказів понесення витрат на лікування потерпілого в більшому обсязі.

Даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Арешт, накладений на речові докази по справі, на підставі ст. 174 КПК підлягає скасуванню, а речові докази підлягають поверненню власникам, окрім тих, що підлягають знищенню.

Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку обвинуваченого на досудовому слідстві та під час судового розгляду, суд не вбачає підстав для зміни застосованого раніше до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Початком строку відбування покарання вважати день фактичного затримання ОСОБА_4 після звернення вироку до виконання.

Продовжити дію застосованого раніше до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 14.08.2019, на гільзу та чоловічу футболку скасувати, гільзу знищити, а чоловічу футболку повернути ОСОБА_4 . Інші речові докази: кулю знищити, історію хвороби ОСОБА_6 повернути до Київської міської лікарні.

Цивільний позов прокурора задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Департаменту фінансів Житомирської облдержадміністрації 349 (триста сорок дев`ять) грн. 56 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого.
Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень майнової шкоди, заподіяної злочином.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник, потерпілий та його законний представник мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1