ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1512/20 Справа № 215/484/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001855, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 17 травня 2020 року включно.
Суд першої інстанції враховував, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може чинити тиск на свідків, переховуватися від органів досудового слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.
В апеляції
- захисник ОСОБА_5 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування зазначив, оскаржувана ухвала є викладом тих же обставин, що й попередні ухвали, що свідчить про формалізм розгляду питання продовження строку тримання під вартою.
Суд першої інстанції фактично обмежив мотиви свого рішення лише врахуванням того факту, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину.
Також зазначив, що суд не виклав достатніх обставин, на підставі яких дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що на теперішній час відсутні заявлені прокурором ризики.
Крім цього вказав, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, згідно 89 КК України раніше не судимий, на обліку не перебуває, доглядає за хворою матір`ю, позитивно характеризується за місцем реєстрації, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина.

Заслухавши захисника, та обвинуваченого які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, а тому на даний час є достатньо підстав вважати, що перебуваючи на свободі обвинувачений може переховування від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд зважає, що триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України та обґрунтовано зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються останньому, кореспондується з характером суспільного інтересу та особистістю обвинуваченого.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються обвинуваченому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання адвоката в апеляційній скарзі що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, згідно 89 КК України раніше не судимий, на обліку не перебуває, доглядає за хворою матір`ю, позитивно характеризується за місцем реєстрації, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4