КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_3.,

суддів - ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

секретаря - ОСОБА_6.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7.,

заявника - ОСОБА_1.,

адвоката, який діє в

інтересах заявника - ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1. на ухвалу слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000036 від 01.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

03 лютого 2020 року до Тетіївського районного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9., погоджене прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7., про накладення арешту на майно, рамках кримінального провадження №0000036 від 01.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме: на автомобіль марки "Volvo 440", реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, та яким фактично користується ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року клопотання задоволено та накладено арешт на вищевказане майно. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що накладення арешту необхідно з метою збереження майна як речового доказу.

На ухвалу слідчого судді заявник ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою та зазначає, що в клопотанні не наведено обставин, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, втрати або передачі майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Таких доводів не наведено прокурором і в ході судового засідання, разом з цим, прокурор вказував, що може виникнути необхідність в проведенні огляду автомобіля, однак огляд автомобіля вже проведено 31.01.2020 року. При цьому апелянт наголошує, що огляд автомобіля проводився з грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, за відсутності понятих та без його добровільної згоди.

Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 10 лютого 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;

- заявника ОСОБА_1. та адвоката, який діє в інтересах заявника - ОСОБА_8., які підтримали апеляційну скаргу;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, СВ Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській областіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 01.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.01.2020 року о 22:35 год. під час огляду автомобіля марки "Volvo 440", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1., який знаходився на узбіччі вул.Володимирська в м. Тетіїв Київської обл., виявлено згорток фольги з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, ззовні схожої на амфетамін, яку ОСОБА_1. перевозив та зберігав для власного вжитку без мети збуту.

10 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області накладено арешт на автомобіль марки "Volvo 440", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб'єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов'язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред'явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, та не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Зокрема, слідчим суддею накладено арешт на автомобіль марки "Volvo 440", реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Згідно п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Проте, на переконання колегії суддів, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв'язку для прийняття законного рішення.

Крім того, слід врахувати, що на майно не може бути накладено арешт, якщо злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, не передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речового доказу, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі викладених обставин, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000036 від 01.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, у зв'язку з недоведеністю необхідності арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000036 від 01.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме: на автомобіль марки "Volvo 440", реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, та яким фактично користується ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9., погоджене прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7.,про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000036 від 01.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме: на автомобіль марки "Volvo 440", реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, та яким фактично користується ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5