Справа № 524/9106/19
Провадження 1-кс/524/5003/19
УХВАЛА

17.12.2019 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участі прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

- в матеріалах досудового розслідування внесеного 14 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004209 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУ НП ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженого прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема у заподіянні потерпілому ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння.

14 грудня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 121 КК України.

У клопотанні слідчим зазначається, що близько 23 год. 13 грудня 2019 року ОСОБА_4 знаходився на кухні загального користування секції АДРЕСА_2 , де він перебував разом з ОСОБА_7 , де між ними виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час зазначеної сварки у ОСОБА_4 виник протиправний умисел спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_4 дістав правою рукою з кишені штанів розкладний ніж, після чого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи з мотивів особистої неприязні, наніс йому 2 удари ножем в лівий бік, чим заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Внаслідок заподіяних ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 було госпіталізовано до КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня імені О.Т. Богаєвського».

Слідчий вважає, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доводиться зібраними та наданими до клопотання органом досудового розслідування наступними доказами:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

- довідкою КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня імені О.Т. Богаєвського» згідно якої ОСОБА_7 знаходиться на стаціонарному лікуванні з 13 грудня 2019 року по теперішній час з діагнозом колото-різана рана грудної стінки, напружений лівобічний пневмоторакс. Проведена операція дренування плевральної порожнини зліва по Бюлау, ПХО ран;

- протоколом обшуку від 13 грудня 2019 року секції 21 по АДРЕСА_3 ; - протоколом огляду місця події від 14 грудня 2019 року в приміщенні КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня імені О.Т. Богаєвського», під час якого було вилучено одяг у потерпілого ОСОБА_7 в якому він був вдягнений;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; - протоколом впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 , а також іншими доказами в їх сукупності.

Слідчий з посиланням на наявність вказаних у клопотанні перелічених доказів, які за його висновком доводять наявність обґрунтованої підозри щодо скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вважав, що наявні ризики в сукупності з обґрунтованою підозрою в силу ч. 2 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, під загрозою покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, з метою зміни показів, що в подальшому може унеможливити належним чином провести слідчі дії та надати показання останніми у судовому засіданні, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, що є підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення та ризиків, які зазначалися у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 з клопотанням не погодилися, просили обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний час доби.

Слідчий суддя, вислухавши клопотання, пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, свідчення свідків, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 6 статті 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із наданих суду матеріалів клопотання в рамках кримінального провадження, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше. При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки. Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Республіка Польща (заява № 38797 від 03.11.2003р.).

Розглядаючи дане клопотання, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», заява № 26772/95 від 10.04.1994 р. та у справі «Харченко проти України», заява №40107/02 від 10.02.2011 р.).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»): тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», заява № 38717/04 від 14.10.2004 р.).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курт проти Туреччини» (заява від 11.05.1994 р.) тримання під вартою не можна виправдати тільки тяжкістю злочину та у справі «Мамедова проти Росії» (заява № 7064/05 від 06.01.2005 р.), де вказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходу розслідування є недостатнім. Також, даним рішенням зазначено, що ризик знищення доказів втрачає свою значимість після їх повного зібрання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час розгляду слідчим суддею клопотання, прокурором та слідчим не було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують всі одночасно ризики передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні та прокурор щодо необхідності та з метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , а також обставин, передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним в клопотанні, з урахуванням кримінального процесуального законодавства України, Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема, з урахуванням того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежує право особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 цієї Конвенції, і, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу з врахуванням правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».

Слідчий суддя вважає, що посилання слідчого і прокурора на те, що підозрюваний буде впливати на свідків та потерпілого, а також на те, що підозрюваний буде ухилятися від явки до органу досудового слідства та суду, є фактично не доведеними, а також, що ними не були наведені у судовому засіданні жодні належні обґрунтовані та переконливі доводи на підтвердження наявності всіх ризиків передбачених у п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Натомість, слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а звідси посилання слідчого та прокурора на наявність такого ризику, як вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_4 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є прийнятними.

Одночасно, слідчий суддя враховує, що підозрюваний визнає вину у вчиненні злочину, сприяє органу досудового розслідування в розкритті вчиненого злочину, з`являється до слідчого за першою вимогою. При цьому, слідчий суддя враховує і ту обставину, що підозрюваний не ухилявся від явки до суду для розгляду даного клопотання.

Посилання слідчого у клопотанні та прокурора на наявність у підозрюваного факту притягнення раніше до кримінальної відповідальності, слідчий суддя оцінює критично, оскільки такі обставини не є однозначно абсолютними і беззаперечними підставами для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. До того ж, підозрюваний відповідно до чинного КК України не є судимим.

Також, слідчий суддя, враховує наявність у підозрюваного стабільних соціальних зв`язків. Так, ОСОБА_4 , незважаючи на те, що він не є зареєстрованим у м. Кременчук, але фактично проживає постійно в АДРЕСА_1 однією сім`єю з ОСОБА_9 , котра підтвердила як свідок дану обставину у судовому засіданні, тобто ОСОБА_4 має постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

До того ж, підозрюваний має на утриманні від попереднього зареєстрованого шлюбу малолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, але виконує роботи вантажника за домовленістю у ТОВ «Веста ЛС», відсутність наявності негативної характеристики за місцем проживання, має матір ОСОБА_11 , котра проживає у с. Максимівка Кременчуцького району Полтавської області та яка є людиною похилого віку, котрій матеріально допомогає, оскільки матір утримує тяжко хворого старшого сина, що підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 . Слідчий суддя приймає до уваги і обставини на які вказує підозрюваний та його захисник щодо того, що ОСОБА_4 сприяє органу досудового розслідування у проведенні досудового розслідування, відсутності фактів його неявок до слідчого та суду.

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме цілодобовий домашній арешт. При цьому, слідчий суддя не погоджується з доводами підозрюваного та його захисника щодо доцільності застосування запобіжного заходу як домашній арешт у нічний проміжок часу доби, оскільки такий запобіжний захід не слугуватиме належному забезпеченню дотримання підозрюваним виконання своїх обов`язків враховуючи факт відсутності офіційного працевлаштування.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 193-197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 в матеріалах досудового розслідування внесеного 14 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004209 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, українця, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 , прокурора та суду обов`язково за першою вимогою.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали визначити до 13 лютого 2020 року.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання та контролю органу досудового розслідування Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: