Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/97/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001892 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.09.2019, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Бушинка Немирівського району Вінницької області, українця, громадянина України, з освітою 5 класів, непрацюючого, неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз:
- 17 червня 2015 року Христинівським районним судом Черкаської області за ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 21 квітня 2017 року від відбування покарання умовно-достроково на навідбуту частину покарання 11 місяців 13 днів,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 грудня 2018 року по 02 вересня 2019 року включно з розрахунку день за день.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Орадівки Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз:
- 17 червня 2015 року Христинівським районним судом Черкаської області за ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 04 липня 2018 року по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 грудня 2018 року по 02 вересня 2019 року включно з розрахунку день за день.
За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїлинезакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, поєднаний з проникненням у житло за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 17 грудня 2018 року близько 12.00 години, повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, через відчинені вхідні двері проникли в будинок АДРЕСА_2 , де діючи умисно, спільним умислом, ОСОБА_6 пред`явив вимогу до мешканки будинку ОСОБА_10 надати йому грошові кошти та став в будинку поруч з вхідними дверима і спостерігав за навколишньою обстановкою та в разі появи сторонніх людей, мав повідомити про це ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_7 почав ходити по кімнатах і шукати грошові кошти. Почувши вимогу віддати кошти, ОСОБА_10 повідомила, що коштів у неї не має і вона їх не буде надавати. При цьому, почала проганяти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з будинку, завдавши палицею удар ОСОБА_7 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та застосував до останньої фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я у вигляді нанесення одного удару кулаком в ліве око, чим завдав потерпілій садна та синець лиця, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та продовжував шукати грошові кошти. ОСОБА_6 у цей час перебував у коридорі будинку та слідкував за навколишньою обстановкою.
Однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки у будинок потерпілої зайшла її правнучка ОСОБА_11 та викликала працівників поліції, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 невдовзі було затримано після спроби скоєння ними кримінального правопорушення.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить вказаний вирок суду змінити та застосувавши ст. 69 КК України, зменшити призначений йому строк покарання. Вважає вказаний вирок районного суду занадто суворим, який не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним діяння.
Вказує і на те, що районним судом не в повній мірі враховано, що він хворіє на ряд тяжких захворювань, а саме ВІЧ, цукровий діабет, туберкульоз та гепатіт С, а також і те, що він на утриманні має двох малолітніх дітей та за місцем проживання характеризується позитивно.

Обвинувачений ОСОБА_7 усвоїй апеляційній скарзі від 23.09.2019, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить вказаний вирок суду змінити та зменшити призначений йому строк покарання до чотирьох років позбавлення волі. Вважає вказаний вирок районного суду занадто суворим, який не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним діяння.

Вказує і на те, що районний суд не взяв до уваги те, що він щиросердно розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, та не в повній мірі враховано те, що він має на утриманні неповнолітніх дітей, разом з ним проживає його батько, який є пенсіонером та ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, якому без його допомоги важко перебувати, а також що він має невиліковні хвороби, а саме ВІЧ, гепатіт С, виразка шлунку, які є майже фатальними у місцях де він перебуває без належної медичної допомоги.

У зміненій апеляційній скарзі від 09.10.2019 обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та прийняти законне та обґрунтоване рішення. Вважає вказаний вирок районного суду незаконним, оскільки на момент його винесення, у Черкаському апеляційному суді знаходилась на розгляді його скарга на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області про продовження строку тримання його під вартою. Однак, в суді апеляційної інстанції змінену апеляційну скаргу обвинувачений не підтримав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника останнього - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити та призначити їм більш мяке покарання, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, досудове і судове слідство проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Викладені у вироку районного суду висновки про винність обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України за обставин, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на досліджених доказах, яким суд першої інстанції надав всебічну і об`єктивну оцінку, та які відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому апеляційним судом в цій частині, а саме доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні вищевказаного злочину, не перевіряються.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим рішення районного суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК Українита їх дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, поєднаний з проникненням у житло.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин маючи непогашену і не зняту в установленому порядку судимість, а тому за глибоким переконанням суду його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено, а обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
За таких обставин районний суд правильно дійшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання виключно в умовах ізоляції його від суспільства в призначений судом строк, обґрунтовано призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, що є майже мінімальним строком покарання, яке передбачено санкцією статті обвинувачення.

Тобто вид та розмір призначеного йому покарання є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню ним та іншими особами нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин маючи непогашену і не зняту в установленому порядку судимість, а тому за глибоким переконанням суду його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено, а обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку. При цьому суд також правильно врахував і поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час вчинення злочину, зокрема те, що саме ним застосоване фізичне насильство відносно потерпілої.
За таких обставин районний суд правильно дійшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання виключно в умовах ізоляції його від суспільства в призначений судом строк, обґрунтовано призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, що є наближеним до мінімального строку покарання, яке ОСОБА_12 , що передбачено санкцією статті обвинувачення.

Тобто вид та розмір призначеного йому покарання є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню ним та іншими особами нових злочинів.

При цьому колегія суддів звертає увагу і на те, що районний суд хоч і не вказав у вироку суду, проте призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 майже мінімальне можливе покарання, що передбачене санкцією статті обвинувачення, фактично врахував і ті обставини на які він посилається у своїй апеляційній скарзі, а саме тяжкий стан його здоров`я, оскільки він знаходиться на обліку в Христинівській ЦРЛ, як ВІЛ-інфікований і в Христинівському протитуберкульозному кабінеті: ДЗ ЗЗТБ(12.12.2018), залишкові зміни після туберкульозу у вигляді фіброзу, а також наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей 2005 та 2007 року народження, що підтверджується долученими до справи відповідними довідками (т.1 а.к.п.36-38).
Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 має тяжкий стан здоров`я та наявність на його утриманні неповнолітніх дітей.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинувачених з приводу того, що районним судом не в повній мірі враховано тяжкий стан їх здоров`я та наявність на їх утриманні неповнолітніх дітей, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_6 вказані вище обставини, хоч і не вказані у вироку суду, однак фактично враховані судом, а що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , то в матеріалах справи відсутні будь-які дані про наявність у ньоготяжких захворювань та на утриманні неповнолітніх дітей, а також відсутня інформація і про те, що обвинувачені за станом здоров`я не можуть утримуватись в місцях позбавлення волі.
Також, не заслуговують на увагу і посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на незаконність вироку районного суду через знаходження на розгляді у Черкаському апеляційному суді його скарги на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області про продовження строку тримання його під вартою, оскільки це дві зовсім окремі процесуальні дії та апеляційний розгляд скарги обвинуваченого на ухвалу районного суду про продовження строку тримання під вартою, будь - яким чином не впливає на законність винесення районним судом даного обвинувального вироку.

Підстав застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень ст.ст. 69 та 75 КК України, колегія суддів також не вбачає.

Отже, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення не встановила.

За таких обставин апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.09.2019 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 186 КК України - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4