Справа № 463/5439/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» червня 2020 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відео конференції клопотання слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом, гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованого роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В :

19 червня 2020 року слідчий Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 звернулася до Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням, погодженим прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 червня 2020 року вищевказане клопотання передане на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова.

В обґрунтування клопотання зіслався на те, що у провадженні Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, перебуває кримінальне провадження, яке зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000053 від 03.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 березня 2014 року ОСОБА_6 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян,прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, 24.03.2014 тобто з моменту відправлення до військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Надалі, 24.03.2014 ОСОБА_6 наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) №69 від 24.03.2014 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони, у військовому званні «молодший сержант».

30.01.2016 наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) № 25 ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, у військовому званні «молодший сержант».

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.

Вимоги ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_6 у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків у невстановлений слідством час до 08 год. 00 хв. 15.06.2016 без поважних причин та без дозволу командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 самовільно залишив розташування наметового містечка Яворівського міжнародного миротворчого навчального центру та проводив час на власний розсуд.

23.03.2017 молодший сержант ОСОБА_6 повернувся до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та цього ж дня наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №74 від 23.03.2017 молодшого сержанта ОСОБА_6 звільнено в запас відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У період часу з 15.06.2016 по 23.03.2017, тобто до моменту повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) молодший сержант ОСОБА_6 проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, старший стрілець 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_6 у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України діючи з прямим умислом, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу командування 15.06.2016 у невстановлений досудовим розслідуванням час до 08 год. 00 хв. самовільно залишив розташування наметового містечка Яворівського міжнародного миротворчого навчального центру та до 23.03.2017, тобто до моменту добровільного прибуття до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

18 серпня 2019 року військовою прокуратурою Хмельницького гарнізону ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та цього ж дня, через подальше ухилення від з`явлення до органу досудового розслідування та переховування, провадження зупинено, а останнього оголошено в розшук.

Обставинами, що дають підстави підозрювати молодшого сержанта ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення є матеріали службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження, які були зібрані під час здійснення досудового розслідування.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі, а саме запобігання спробам:

1. переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

2. знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3. незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

4. перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, підозрюваний, залишаючись на волі, має можливість вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжує вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюються.

На даний час необхідності покладення на підозрюваного конкретних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не має.

За місцем реєстрації колишнього військовослужбовця ОСОБА_6 не виявлено.

З врахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 (трьох) до 7 (семи) років, продовжує злочинну діяльність, уникаючи притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового розслідування та суду, тому слід прийти до висновку про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 може призвести до його подальшого переховування від органів слідства та суду, скоєння іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, просить задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят днів).

Заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_5 , доводи прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в підтримання клопотання, думку підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які просили застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з`ясувавши обставини справи, вважаю, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В ході розгляду клопотання встановлено, що в провадженні Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, перебуває кримінальне провадження, яке зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000053 від 03.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

18 серпня 2019 року військовою прокуратурою Хмельницького гарнізону ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та цього ж дня, через подальше ухилення від з`явлення до органу досудового розслідування та переховування, провадження зупинено, а останнього оголошено в розшук.

Обставинами, що дають підстави підозрювати молодшого сержанта ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення є матеріали службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження, які були зібрані під час здійснення досудового розслідування.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом із цим, надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Водночас, відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод .

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Відповідно Суд стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою суд враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , а саме те, що хоча останній який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, родину, постійне місце проживання, однак обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких.

Однак, суд враховуючи конкретні обставини справи та дані про особу ОСОБА_6 , його вік, тяжкість кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, дійшов висновку, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашнього арешту в певний час доби, для запобігання ризикам, зазначеним прокурором у клопотанні.

Так, враховуючи встановлені в судовому засіданні ризики та дані про особу підозрюваного, характер вчиненого кримінального правопорушення, яке інкриміноване підозрюваному ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби, який, з урахуванням усіх обставин справи, на переконання суду, буде достатнім запобіжним заходом, спроможним забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; здійснення впливу на свідків в кримінальному провадженні, можливість вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що наявні стримуючі фактори, які можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, суттєво зменшують ступінь ризиків, дають підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України,

У Х В А Л И В :

у задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 яке погоджене прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 - відмовити.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом, гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованого роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимого, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі населеного пункту, в якому він проживає АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні №0000053 від 03.08.2019.

Строк дії ухвали становить два місяці з дня постановлення ухвали.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1