Справа № 464/1701/20
пр.№ 1-кп/464/270/20
У Х В А Л А

06 квітня 2020 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005525 від 17.12.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

до Сихівського районного суду м.Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005525 від 17.12.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена між прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 .
Відповідно до вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю даних кримінальних правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_3 буде призначено покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 309 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі; відповідно до вимог ст. 75 КК України погоджено звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з визначенням іспитового строку на 3 (три) роки із покладенням обов`язків, передбачених ч.ч.1,3 ст. 76 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що є всі підстави для затвердження даної угоди.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому обвинувачений пояснив, що він визнає вину, угоду укладав добровільно, а тому просив суд затвердити її.
Заслухавши думку сторін судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено два види угод, один з яких - угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, другий - угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладається між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим за ініціативою будь-кого із цих осіб. Участь захисника у разі укладення такої угоди згідно з п.9 ч.2 ст.52 КПК України є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди про визнання винуватості.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням), наявність підстав для відмови в її затвердженні (ч.7 ст.474 КПК України), заслуховує думку сторін щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається.
Згідно змісту даної угоди, сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_3 узгодженого покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме: за ч. 2 ст. 307 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 309 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким - 5 (п`ять) років позбавлення волі; відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з визначенням іспитового строку на 3 (три) роки із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.ч.1,3 ст. 76 КК України.
Судом встановлено, що узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не наведено підстави для застосування ст.69 КК України. Із обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, а також тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Стаття 69 КК України визначає такі підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: 1) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) тяжкість вчиненого злочину; 3) урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.
В угоді про визнання винуватості зазначено пом`якшуючими обставинами: повне визнання винуватості, щире каяття, активне розкриття злочинів, позитивна характеристика за місцем проживання, сприяння у розкриттю більш тяжких кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.
Визначені в угоді про визнання винуватості обставини, що пом`якшують покарання, є обставинами, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст.470 КПК України.
Окрім того, в угоді про визнання винуватості не зазначено, яким чином зазначені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Відтак, сторонами при узгодженні покарання, стаття 69 КК України була застосована безпідставно.
Відповідно ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може лише суд.
Про наявність цих обставин суд може зробити висновок лише після проведення судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання, та це питання відноситься виключно до компетенції суду.
Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що слід відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, оскільки умови угоди суперечать вимогам Кримінального кодексу України.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Оскільки угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, клопотання, пов`язане з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, прокурором до суду не подавалось, тому суд, відповідно до положень ч.7 ст.474 КПК України, вважає за доцільне повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 314, 376, 468, 469, 470, 472, 473, 474 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , укладеної 25.03.2020 р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005525 від 17.12.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005525 від 17.12.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, угоду про визнання винуватості від 25.03.2020 р. та матеріали кримінального провадження, які були долучені прокурором у підготовочому судовому засіданні, повернути прокурору Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 для продовження досудового розслідування.
Ухвала остаточна і сокарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1