У Х В А Л А
Справа № 285/2506/20

провадження № 1-кс/0285/494/20

08 липня 2020 року м. Новоград-Волинський

Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання, ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду,

клопотання слідчого СВ Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

погоджене прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури,

про арешт майна
по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000565 від 05.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України (далі матеріали ЄРДР),

ВСТАНОВИЛА:
Слідчий 06.07.2020 звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на: автомобіль типу вантажний-с самоскид марки ГАЗ САЗ, моделі 3507, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі автомобіль ГАЗ), належний ОСОБА_5 та яким на підставі біржової угоди №18-21/06 від 27.07.2006 користується ОСОБА_4 ; дровянисту деревину породи Дуб 5,8 м3.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 04.07.2019, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_4 керуючи автомобілем ГАЗ на узбіччі автотраси Київ-Чоп в напрямку м. Чоп, перевозив лісопродукцію породи Дуб 5,8 м3, без відповідних на те документів.
По даному факту 05.07.2020 внесено відомості до ЄРДР.
Слідчий в судове засідання не прибув, в клопотанні до суду просив справу слухати за його відсутності.
Адвокат заперечив щодо задоволення клопотання з наступних підстав: слідчим пропущено визначений строк на таке звернення; автомобіль ГАЗ належить третій особі ОСОБА_5 і, відповідно, з таким клопотанням мав право звернутись виключно прокурор; в матеріалах справи відсутні постанови на підтвердження повноважень як слідчого, який подав клопотання, так і прокурора, який його затвердив; не визначено процесуальний статус особи, на майно якої слідчий просить накласти арешт; відомостей щодо вилучення 04.07.2020, окрім автомобіля ГАЗ, також і деревини, немає.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, додатково пояснив, що деревину придбав для власних потреб, на підтвердження чого надавав працівникам патрульної поліції під час його зупинки відповідні документи, які були ними вилучені.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.
В провадженні органу поліції перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий за погодженням з прокурором, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів. Наведені ним підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Диспозиція частини 1 статті 246 КК України передбачає незаконну порубку та перевезення дерев, що заподіяли істотну шкоду. В той же час, згідно копії товарно-транспортної накладної № 691416 від 02.07.2020 ОСОБА_4 на законних підставах придбав та перевозив деревину.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.64-2 КПК України із клопотанням про арешт майна третьої особи має право звертатись лише прокурор. З матеріалів справи слідує, що автомобіль ГАЗ належить ОСОБА_5 , однак з клопотанням про накладення арешту на належне йому рухоме майно звернувся слідчий.
Звертаю увагу на те, що однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст.22 КПК), яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.

Неявка слідчого або прокурора є фактично невиконанням цими суб`єктами обов`язку довести обставини, передбачені ст.ст.172, 173 КПК України. Це, у свою чергу, позбавляє слідчого суддю можливості повно та всебічно з`ясувати сукупність обставин, із якими закон пов`язує вирішення питання про накладення арешту на майно, а отже, є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання.

Неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подане клопотання, свідчить про фактичне не підтримання поданого клопотання та недоведення згаданих обставин, що має оцінюватись, як додаткова підстава для відмови в задоволенні такого клопотання.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в розумінні вимог ст.132 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 170-173, 309 КПК України, - слідчий суддя

УХВАЛИЛА:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Слідчого відділення Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000565 від 05.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1