Провадження № 1-кс/554/264/2020
У Х В АЛ А
іменем України

04 лютого 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 16 вересня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою у кримінальному провадженні № 0000203 від 16 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.365 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання, в порядку ст.303 КПК України, в якій просила скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання її потерпілою, що винесена слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 16 вересня 2019 року.

На обґрунтування скарги заявник вказала, що 16 вересня 2019 року слідчий ОСОБА_4 виніс постанову про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000203, яку вона отримала 20 грудня 2019 року поштою. З рішенням слідчого заявник не згодна, зазначає, що 11 вересня 2019 року вона звернулась до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві із заявою (не клопотанням), у якій просила залучити її потерпілою у кримінальному провадженні за ознаками ч.ч.2,3 ст.365 КК України. Тривалий час не отримувала відповідь на заяву, у зв`язку з чим зверталась із заявами про вжиття заходів реагування до слідчого, надання відповіді тощо. В оскаржуваній постанові слідчим зазначено, що у заяві ОСОБА_3 не наведено обґрунтування моральної або майнової шкоди, тоді як заявником викладено, в чому полягає спричинення їй моральної шкоди та надані відповідні документи. Тому вважає, що слідчим винесено постанову з порушенням вимог КПК України, та не наведено очевидні та достатні підстави вважати, що їй не завдано моральної шкоди. Вказує, що фактично її заяву відповідно до ч.1 ч.2 ст.55 КПК України не розглянуто, а невизнання потерпілою позбавляє права заявляти клопотання, знайомитись з матеріалами, одержувати копії процесуальних документів тощо.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції заявник ОСОБА_3 скаргу підтримала з підстав, зазначених у скарзі, просила задовольнити.

Слідчий, прокурор до суду не з`явились, про розгляд скарги повідомлені належним чином. Слідчий Першого СВ СУ ТУ ДБР у м.Полтаві ОСОБА_4 направив на адресу суду матеріали кримінального провадження, причини неявки суду не повідомив.

Відсутність слідчого, прокурора відповідно до положень ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000203 від 16 липня 2019 року, оцінивши в сукупності докази скарги, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди..

Частиною другою цієї статті передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як вбачається з матеріалів скарги, у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000203 від 16 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.365 КК України.

Установлено, що 11 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві із заявою про залучення її як потерпілої у кримінальному провадженні №0000203 від 16 липня 2019 року, посилаючись на ті обставини, що їй завдано істотної моральної шкоди від злочину, вчиненого відносно її сина, а також тривалої бездіяльності правоохоронних органів та не притягнення винних до відповідальності.

16 вересня 2019 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні її клопотання (а.с.6-7 постанова; а.с.8, 10 повідомлення про винесену постанову від 16.09.2019 року).

Мотивами винесення оскаржуваної постанови слідчий ОСОБА_4 вказав, що у заяві ОСОБА_3 не наведено обґрунтування спричинення їй моральної, фізичної або майнової шкоди, не долучено жодних документів та не вказано джерела отримання доказів на підтвердження спричинення такої шкоди, що не відповідає вимогам ст.55 КПК України, а відтак слідчий вважав, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 ст.55 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Проаналізувавши зміст постанови слідчого від 16 вересня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що висновок слідчого щодо відмови у задоволенні клопотання і визнанні заявника потерпілим було зроблено передчасно і цей висновок не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

За змістом п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивована та обґрунтована, з зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова від 16 вересня 2019 року не містить правового обґрунтування щодо відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілою та щодо надання їй відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні як потерпілої.

З урахуванням диспозиції статті 365 КК України, кримінальне правопорушення супроводжується завданням істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, а також кваліфікуючою ознакою є спричинення тяжких наслідків (ч.3)
Проте з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим у ОСОБА_3 не з`ясовувалось питання щодо заподіяння останній певної шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що кримінальним правопорушенням їй заподіяна шкода.

У судовому засіданні встановлено, що законодавчі вимоги щодо вмотивованості постанови слідчим при її винесенні не були дотримані з огляду на те, що у постанові міститься лише загальне посилання на необґрунтованість заяви ОСОБА_3 , тоді як слідчим взагалі не було здійснено оцінки викладених у заяві обставин та відсутнє обґрунтування наведених висновків щодо незавдання шкоди заявнику, з посиланням на конкретні дані та положення закону.

Крім того, слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені ОСОБА_3 відомості та документи, які були подані на їх обгрунтування разом із заявою від 11 вересня 2019 року, а відтак, на переконання слідчого судді, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто заяву ОСОБА_3 , що не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ст.110 цього Кодексу.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесені виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа, та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого від 16 вересня 2019 року такою, що містить в собі лише формальні ознаки процесуального рішення без відповідної мотивації та належного обгрунтування.

В силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, рішень.

Отже, доводи заявника ОСОБА_3 щодо скасування постанови під час розгляду скарги спростовані не були, а тому суд вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу і в даному випадку права заявника підлягають захисту.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про скасування постанови слідчого.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 16 вересня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою у кримінальному провадженні №0000203 від 16 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.365 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1