Справа № 748/17/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/396/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.019.270.270.000.927, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня його затримання, а саме з 21 жовтня 2019 року.

Заявлений цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Чернігівського обласного бюджету 3998 грн. 04 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 в Чернігівській обласній лікарні.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок місцевого суду та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, оскільки той з приводу скоєного повністю розуміє протиправність своїх дій, що скоїв тяжкий злочин, і розкаюється у вчиненому. Суд у своєму вироку не вірно зазначив: « ОСОБА_7 не визнає своєї вини, оскільки пояснив, що спричинив тілесні ушкодження потерпілому тому що захищався.» Так дійсно ОСОБА_7 пояснив, що між ним та потерпілим виник конфлікт під час вживання алкогольних напоїв, потерпілий тримав у руках ножа. Під час конфлікту обвинувачений перехопив ножа у потерпілого та вдарив цим ножем у лівий бік. Тобто ОСОБА_7 пояснив яким чином він спричинив тілесні ушкодження, не заперечуючи своєї провини. Будучи допитаним у судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_9 підтвердив покази обвинуваченого та зазначав, що між ними виник конфлікт під час вживання алкогольних напоїв. Він також не заперечував того факту, що в нього в руках міг бути ніж, яким до цього вони різали продукти харчування. Однак дану обставину суд чомусь у вироку не вказав. Також суд, не зважаючи на чітку позицію потерпілого щодо покарання обвинуваченому не пов`язаного з позбавленням волі, чомусь у вироку вказав, що потерпілий неоднозначно висловив свою позицію щодо цього питання. Під час досудового слідства ОСОБА_7 активно сприяв розслідуванню, добровільно надавав покази, вказав де, за яких обставин було скоєно злочин, де знаходиться ніж, яким було спричинено тілесні ушкодження потерпілому, і саме в тому місці співробітники поліції вилучили цей ніж. Окрім того, в силу ст. 89 КК України, ОСОБА_7 не має судимостей, одружений. Призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі вважає занадто суворим та впевнений, що для виправлення не обов`язково позбавляти його підзахисного волі. Суд, мотивуючи своє рішення щодо обраного покарання, не зважаючи на позицію захисту, не зазначив з якої причини не можливо призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Так, ОСОБА_7 скоїв злочин але, не зважаючи, що вже пройшло досить багато часу, його досі мучать докори сумління, він попросив вибачення у потерпілого, і розуміє, що це не може в повній мірі спокутувати його провину, але йому з цим жити, це є уроком на все його життя. ОСОБА_7 жодним чином не ухиляється і не має наміру ухилятись від відповідальності, оскільки розуміє, що за порушення закону завжди повинна наступати відповідальність.

21 жовтня 2019 року, близько 03 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_9 один удар ножем в область грудної клітки, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду обвинувачений свою вину в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження не визнав. Пояснив, що не мав умислу заподіяти тяжке тілесне ушкодження, а захищався.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необґрунтованою.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством і місцевим судом за ч. 1 ст. 121 КК України, а його вина повністю доведена всією сукупністю належних та достатніх доказів, перевірених місцевим судом.

Голослівне твердження обвинуваченого про самозахист колегія суддів розцінює як намагання уникнути відповідальності, бо жодних доказів на підтвердження цього не надано.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд вірно визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким і суспільна небезпечність якого визначається життям та здоров`ям людини які визнаються найвищою соціальною цінністю, особу винуватого, соціальні зв`язки, сімейний та матеріальний стан, поведінку після нанесеного удару, урахував досудову доповідь.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті КК України, воно відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4