Номер провадження: 11-кп/813/467/20
Номер справи місцевого суду: 504/3189/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_14

представника служби у справах дітей ОСОБА_15

обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2019 року в кримінальному провадженні №0001060 від 13.06.2017 року, відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , -

встановив:

оскаржуваним вироком суду,

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ставки Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області, громадянин України, з базовою середньою освітою, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та йому призначено покарання:
- за п.6 ч.2 ст.115КК України у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років;
- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_13 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_13 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 14 червня 2017 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_13 рахується з 14 червня 2017 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_13 у виді тримання під вартою залишено без змін;
та
ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ставки Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.187 КК України, та йому призначено покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років, з конфіскацією майна, що є власністю засудженого.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_16 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 14 червня 2017 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_16 рахується з 14 червня 2017 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_16 у виді тримання під вартою залишено без змін.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат в кримінальному провадженні.
Згідно з оскаржуваним вироком суду обвинувачені визнані винними за те, що близько 03 год. 00 хв., 13.06.2017 року, ОСОБА_17 , діючи із умислом на незаконне заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб та спільно з ОСОБА_16 , взявши з собою заздалегідь заготовлений металевий ніж, з метою погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, прибули за місцем мешкання ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , де через зачинену хвіртку на накинутий зверху залізний ланцюжок проникли на територію земельної ділянки.
ОСОБА_16 залишився на подвір`ї спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_13 підійшов до будинку та постукав у вікно, чим покликав ОСОБА_18 . Коли ОСОБА_18 відчинила двері будинку ОСОБА_13 , демонструючи ніж, висловив погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, з вимогою передати наявні у неї грошові кошти та вироблені алкогольні напої, на що остання відмовила та почала кричати.
ОСОБА_13 вирішив позбавити життя потерпілої, щоб довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном. З цією метою, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, тримаючи у правій руці ніж та будучи впевненим, що за його допомогою зможе заподіяти смерть потерпілій, ОСОБА_13 наніс ОСОБА_18 один удар ножом в життєво-важливі органи області живота, спричинивши таким чином тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота (рани в епігастральній області зліва), з пошкодженням печінки, печінково - шлункової зв`язки, підшлункової залози.
Після отриманого поранення ОСОБА_18 вибігла з будинку на подвір`я та стала кликати про допомогу, на що ОСОБА_13 , в продовження свого умислу, спрямованого на позбавлення життя, збив її з ніг, прижав своїм коліном до землі, надавивши на спину та закрив їй рота, після чого завдав декілька ударів головою потерпілої об землю, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому верхніх ріжків плитоподібного хряща; саден в лобній області, в лівій виличній області, в лівій надбрівній області, на лівій щоці, в центрі підборідної області, на спинці носу, на правій щоці; синців в лобній області, в лівій лобній-скроневій області.
Через деякий час ОСОБА_18 перестала кричати та здійснювати опір, оскільки внаслідок раніше отриманого проникаючого колото-різаного поранення живота в неї виникла гостра крововтрата, що через короткий проміжок часу призвела до її смерті.
В наступному до безпосереднього місця події підійшов ОСОБА_16 та побачив, що ОСОБА_18 знаходиться на землі у нерухомому стані. ОСОБА_13 , який перебував поруч з потерпілою, перевіривши відсутність у потерпілої серцебиття, повідомив, що та померла, після чого ОСОБА_16 продовжував залишатися на подвір`ї та спостерігати за навколишньою обстановкою.
Продовжуючи первинний намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу ОСОБА_13 проник до будинку, де виявив та незаконно заволодів грошима в сумі 50 грн та пляшкою з горілкою кустарного виробництва, об`ємом 2 л, після чого ОСОБА_16 та ОСОБА_13 з місця події зникли, розпорядившись цим майном на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_16 , захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 подали апеляційні скарги. При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_16 було змінено вимоги його апеляційної скарги та наведені аналогічні мотиви незгоди з вироком районного суду, викладеними в апеляційній скарзі його захисника. В апеляційних скаргах, захисники та обвинувачений, наводячи аналогічні доводи, посилаються на незаконність вироку в частині призначеного покарання, просять вирок суду змінити та призначити обвинуваченим менш суворе покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, зазначаючи про суворість та невідповідність призначеного покарання особі кожного з обвинувачених.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_16 , який підтримав змінені вимоги апеляційної скарги; захисника обвинуваченого ОСОБА_16 ОСОБА_10 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та скаргу обвинуваченого ОСОБА_16 ; обвинуваченого ОСОБА_13 , його законного представника ОСОБА_14 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; потерпілого та його представника адвоката ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; представника служби у справах дітей ОСОБА_15 , яка висловила думку про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_13 ; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово кожному з обвинувачених; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав їм належну оцінку у сукупності, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, обвинуваченого ОСОБА_16 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Так, в обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , кожного з них окремо, районний суд у вироку послався на показання потерпілого свідків, які дали суду послідовні, логічні та взаємодоповнюючи показання щодо обставин та подій, свідками яких вони були, а також письмові докази. Крім того, районним судом частину письмових доказів визнано недопустимими, що розтлумачено на користь обвинувачених і, таке рішення районного суду належним чином обґрунтоване та мотивоване в оскаржуваному вироку.
При цьому, районний суд виходив із сукупності всіх встановлених обставин і обстановки події, яка відбулася, що вказує на наявність у ОСОБА_13 та ОСОБА_16 мотиву та умислу на вчинення протиправних дій щодо потерпілої, з боку ОСОБА_13 умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) з корисливих мотивів, а також як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло; з боку ОСОБА_16 напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло.

Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту та матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав повну і належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості кожного з обвинувачених. При цьому, апеляційний суд враховує той факт, що сторона захисту не оспорює фактичні обставини вчинених злочинів та доведеність вчинення цих злочинів обвинуваченими.
Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, яке призначено обвинуваченим ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника ОСОБА_10 , а також захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 вбачається, що вони порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку апеляційного суду, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена кожному з обвинувачених за вчинені ними кримінальні правопорушення, і чи повинні вони його відбувати, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, в результаті якого була спричинена смерть людині; конкретні обставини вчинення злочинів; особу кожного з обвинувачених. Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_17 під час вчинення кримінальних правопорушень, перебував у неповнолітньому віці і, ця обставина визнана районним судом як така, що пом`якшує покарання винного, а такі обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, визнані районним судом в якості обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_13 . Крім того, визначаючись з мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд врахував, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності; не судим; його посередню характеристику за останнім місцем колишнього навчання; проживання в неповній родині, визнання вини у вчинених діяннях, відсутність до нього майнових вимог від потерпілого, а також висновок досудової доповіді органу ювенальної пробації про середній ризик вчинення повторного злочину та небезпеку для суспільства в разі виправлення неповнолітнього без позбавлення чи обмеження волі.
Визначаючись з мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_16 суд врахував відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, суд визнав в якості обставин, які обтяжують покарання винного. Враховуючи при призначенні покарання винному ОСОБА_16 суд зазначив, що враховує перше притягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності; відсутність судимостей; його негативну характеристику за останнім місцем колишнього навчання; посередню характеристику за місцем проживання, відсутність власної сім`ї та будь-якого працевлаштування; не визнання вини у вчиненому діянні; а також відсутність до нього майнових вимог від потерпілого.
При цьому, районний суд призначив обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, та яке, в свою чергу не можна вважати занадто суворим з урахуванням санкції п.6 ч.2 ст.115 КК України, за якою обвинувачений визнаний винним, та яке повністю поглинуло покарання, призначене за ч.4 ст.187 КК України, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги захисника щодо суворості покарання, призначеного ОСОБА_13 .

Обвинуваченому ОСОБА_16 районний суд призначив покарання, за ч.4 ст.187 КК України, та яке, в свою чергу майже дорівнює мінімальному строку покарання, визначеного санкцією частини статті кримінального закону, за якою обвинувачений визнаний винним, що свідчить про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника щодо суворості призначеного покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене районним судом покарання кожному з обвинувачених, розмір якого достатньо мотивований районним судом, не можна вважати таким, що є занадто суворим, про що стверджує сторона захисту.

На думку апеляційного суду, той факт, що обвинувачені раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, є в даній справі вирішальним в питанні призначення покарання в мінімальних межах санкцій статей за якими кожен з обвинувачених визнаний винним, що було в повній мірі було враховано районним судом та в свою чергу свідчить про непереконливість доводів апеляційних скарг сторони захисту про суворість призначеного обвинуваченим покарання.

Водночас, вчинення обвинуваченими злочину в стані алкогольного сп`яніння та наслідки злочину смерть потерпілої, яка була особою похилого віку, про що достеменно були обізнані обвинувачені, свідчать про співмірність призначеного покарання.

Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що з дня вчинення злочину до розгляду справи в суді апеляційної інстанції, обвинувачені або їх родичі не вжили жодних дій направлених на відшкодування спричиненої шкоди потерпілому, та не дали апеляційному суду раціонального пояснення невжиттю таких дій протягом тривалого часу, що на думку апеляційного суду може свідчити про відсутність щирого каяття з боку обвинувачених.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене кожному з обвинувачених покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів, а тому апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, оскільки апеляційні скарги не містять у собі достатніх підстав для зміни або скасування вироку суду, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни або скасування оскаржуваного вироку апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2019 року, відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч.4 ст.187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4