Єдиний унікальний номер 219/3559/20
Номер провадження 11-сс/804/250/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: Круподері Д.О.,

суддів: Залізняк Р.М., Смірнової В.В.,

за участю

секретаря: Ільяшенка С.О.,

прокурора: Самедова Е.Х.,

захисника: Подлуцького А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті в приміщенні апеляційного суду апеляційну, скаргу захисника Подлуцького А.М. на ухвалу слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0000760 від 13.04.2020 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

15 квітня 2020 року слідчий Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Гогенко В.Ю. за погодженням із прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_2 , звернувся до слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 .

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтував наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого та застосував до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку до 11 червня 2020 року.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що прокурором у судовому засіданні доведено існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, крім того підозрюваний ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, вік та стан його здоров`я, який неодружений, раніше не судимий, є військовослужбовцем військової служби за контрактом.

Із зазначеним рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що прокурором не наведено доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Підозрюваний не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства або суду, має стійкі соціальні зв`язки, має статус учасника бойових дій, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні малолітню дитину.

Стверджує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 прийнято за недоведеності слідчим та прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, 13.04.2020 року кримінальне правопорушення внесене до ЄРДР за №0000760 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України за фактом виявлення трупу з тілесними пошкодженнями в області голови.

13 квітня 2020 року о 15 годин 14 хвилин, на спостережному пункті Чутове, розташованого за адресою: Полтавська обл., Чутовський р-н., смт. Чутове, інспектором роти № 1 БУПП Полтавської області, затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вбивства військовослужбовець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до пред`явленої підозри 12 квітня 2020 року приблизно о 21 годині 15 хвилини старший солдат ОСОБА_1 разом з військовослужбовцями військової частини А2980 старшими солдатами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направились до раніше знайомої громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , для сумісного вживання спиртних напоїв.

Зайшовши до будинку за вищевказаною адресою, в якому в цей час знаходився його власник - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та власник будинку розмістились в зальній кімнаті будинку та почали розпивати спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв ОСОБА_1 побачив на одязі ОСОБА_6 напис російською мовою, що обурило ОСОБА_1 , і він почав висловлювати претензії з вказаного приводу останнього. В ході словесного конфлікту ОСОБА_1 здійснив із ввіреного йому для службового користування 5,45 мм автомата АК-74, 1988 р.в., № НОМЕР_1 , декілька пострілів в підлогу та декілька пострілів в стелю в бік ОСОБА_6 .

Далі, ОСОБА_1 підійшов із ввіреним йому для службового користування 5,45 мм автомата АК-74, 1988 р.в., № НОМЕР_1 , до дверного отвору між коридором та кухонною кімнатою, де між ним та ОСОБА_5 почався словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через різні політичні погляди. В ході зазначеного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через різні політичні погляди у старшого солдата ОСОБА_1 виник раптовий намір на протиправне заподіяння смерті громадянці ОСОБА_5

13 квітня 2020 році старший солдат ОСОБА_1 приблизно о 00 годин 40 хвилин знаходячись у дверному отворі між кухнею та коридором приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до раніше знайомої громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через різні політичні погляди, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою умисного протиправного позбавлення життя останньої, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив із ввіреного йому для службового користування 5,45 мм автомата АК-74, 1988 р.в., № НОМЕР_1 три одиночні постріли в потиличну область голови громадянки ОСОБА_5 , яка стояла напроти нього на відставні близько 3-х метрів. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 померла на місці події і причиною її смерті стала розтрощення мозку та множинні переломи кісток склепіння і основи черепа.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italyof 11 January 2001, §45).

Колегією суддів перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому встановлено, що клопотання слідчого містить посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, копії яких долучені до судового провадження та досліджені колегією суддів. Зазначені матеріали підтверджують обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею в повній мірі враховано суттєві обставини, як вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Також обґрунтованість наведених в клопотанні ризиків підтверджується, поведінкою підозрюваного ОСОБА_1 , який після вчинені кримінального правопорушення не повідомив відповідні органи та своє безпосереднє керівництво, більш того залишив місце служби з метою переховуватися від органів досудового розслідування і направився за місцем свого мешкання, зазначене свідчить про можливість, переховування від органів досудового розслідування знищити, сховати або спотворити сліди злочину, впливати на свідків, які проходять службу разом із підозрюваним.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених п.п. 1-3, ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно положень ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказані висновки ЄСПЛ з урахуванням зазначених вище обставин кримінального провадження та особи ОСОБА_1 , який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не має постійного місця проживання на території Донецької області у зв`язку з проходження військової служби за контрактом в ЗСУ, є військовослужбовцем військової частини А2980, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, скоїв особливо тяжке кримінальне правопорушення проти життя особи, використовуючи при цьому ввірену йому службову зброю, об`єктивно свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не забезпечать запобігання встановленого ризику, а також є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваного під вартою, беручи до уваги його вікові та психологічні особливості.

Ті дані про особу підозрюваного, на які в апеляційній скарзі посилається захисник, враховані слідчим суддею при вирішенні питання про застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу, та вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни йому запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи підозрюваного, тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_1 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що застосування більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому обраний запобіжний захід є обґрунтованим, що враховано слідчим суддею.

Таке обмеження права ОСОБА_1 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України обґрунтовано не визначив підозрюваному розмір застави, оскільки ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні злочин, який спричинив загибель людини.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги захисника, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_1 без визначення розміру застави відповідає охороні прав і інтересів як суспільства та є достатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків.

Отже, вагомих підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 177,183,376,404,407,419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Подлуцького А.М. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку підозрюваного ОСОБА_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді