Справа № 127/6523/19
Провадження №11-кп/801/203/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю за участю учасників кримінального провадження
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004399 від 04.11.2018,
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2019, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
-визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 191 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2019 визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 191 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями, строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Також судовим рішенням вирішені питання про стягнення процесуальних витрат, скасування арешту та речових доказів.
Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що 29.10.2018 між ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_11 укладено договір, згідно якого ОСОБА_8 доручено надання послуг по обслуговуванню покупців, що здійснюється у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Одночасно між ФОП ОСОБА_11 та ОСОБА_8 укладено договір про повну матеріальну відповідальність останнього.
В подальшому, в період часу з 29.10.2018 по 01.11.2018, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи на своєму робочому місці за торговим прилавком магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, користуючись єдиним злочинним умислом, направленим на привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, взяв із каси магазину ввірені йому на підставі укладених із ФОП ОСОБА_11 договорів про надання послуг та про повну матеріальну відповідальність грошові кошти у сумі 3680 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 3680 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 03.11.2018 у період часу з 14 год. 30 хв. по 14 год. 40 хв., перебуваючи в залі самообслуговування магазину «EVA» № 2101, ТОВ «РУШ» (), який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 66, на полиці магазину помітив чоловічий гаманець із шкірозамінника, подвійного складання, чорного кольору із горизонтальними смужками. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи таємно, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_8 , маючи вільний доступ до товару та впевнившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, взяв із полиці один чоловічий гаманець із шкірозамінника, подвійного складання, чорного кольору із горизонтальними смужками, який в подальшому помістив до лівої кишені своєї куртки, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Згідно висновку експерта № 6388/18-21 від 28.11.2018 ринкова вартість наданого на дослідження нового гаманця із шкірозамінника, подвійного складання, чорного кольору із горизонтальними смужками, станом на момент проведення експертизи та на момент скоєння злочину складала 229,00 гривень.
Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав матеріального збитку ТОВ «РУШ» () на суму 229,00 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , в період з 18.11.2018 по 19.11.2018, точних дати та часу слідством не встановлено, перебуваючи на своєму робочому місці за торговим прилавком магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, користуючись єдиним злочинним умислом, направленим на привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, взяв із каси магазину ввірені йому на підставі укладених із ФОП ОСОБА_11 договорів про надання послуг та про повну матеріальну відповідальність грошові кошти у сумі 6223 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 6223 гривень.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи, за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність її винуватості, вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України. Просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2019 відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 191 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 191 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями строком на 1 рік;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями строком на 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного і призначив обвинуваченому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, окрім того безпідставно застосував положення ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування реального покарання, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, однак відбувши реальну міру покарання, жодних висновків для себе не зробив, так як продовжуючи свою злочинну діяльність, знову вчинив два епізоди умисних корисливих злочинів середньої тяжкості та один тяжкий злочин, що свідчить про підвищення ступеню його суспільної небезпечності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, його нездатність до стійкої правослухняної поведінки та дає підстави вважати, що мотивом вчинення умисних корисливих злочинів проти власності є не збіг важких життєвих обставин, а стійка антигромадська позиція обвинуваченого.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Обвинувачений та його захисник апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 просили залишити без змін.
Представник потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_12 та потерпіла ОСОБА_11 повідомлені належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте, до суду апеляційної інстанції не з`явилася, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України кримінальне провадження розглянуто у їх відсутність.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано не повністю.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінальних правопорушень, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 191 КК України.
Даний висновок суду першої інстанції в апеляційній скарзі не заперечується і перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.
Водночас, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання в апеляційному порядку та ухвалення в цій частині нового вироку.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - постанова Пленуму ВСУ № 7), враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного і призначив ОСОБА_8 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, окрім того безпідставно застосував положення ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування реального покарання.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, однак, відбувши реальну міру покарання, жодних висновків для себе не зробив, оскільки продовжуючи свою злочинну діяльність, знову вчинив два епізоди умисних корисливих злочинів середньої тяжкості та один тяжкий злочин, що свідчить про підвищення ступеню його суспільної небезпечності. Зазначене свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, нездатність його до стійкої правослухняної поведінки та дає суду достатні підстави вважати, що мотивом вчинення умисних корисливих злочинів проти власності є не збіг важких життєвих обставин, а саме стійка антигромадська позиція обвинуваченого.

За таких обставин апеляційний суд переконаний, що обвинувачений ОСОБА_8 не надав критичну оцінку своїй злочинній поведінці, вперто та послідовно не бажає стати на шлях виправлення, а тому є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене йому покарання за вироком Вінницького міського суду від 27.11.2019 у виді позбавлення волі та із застосуванням положень ст. 75 КК України, не відповідає загальним засадам призначення покарання, і є відносно м`яким та ніяким чином не відповідає принципу індивідуалізації покарання та не сприятиме перевихованню ОСОБА_8 .

Зазначена позиція також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки під час апеляційного перегляду судового рішення колегією суддів встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 , невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що відповідно до вимог ст. ст. 409, 413, 414 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 425, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2019 відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 191 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 191 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями строком на 1 рік;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями строком на 3 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із розпорядженням грошовими та матеріальними цінностями строком на 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту її проголошення.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4