печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурору першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом виконання ухвали про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

25.06.2020 Прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням, згідно вимог якого останній просить слідчого суддю:
накласти арешт на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 ;
передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 ;
заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 .
Клопотання обґрунтовує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з іншими учасниками злочинної групи, певний час, займалися сумісною протиправною діяльністю, отриманий дохід від якої згідно досягнутої домовленості, розподіляли між всіма учасниками злочинної групи.
Так, влітку 2009 року ОСОБА_6 отримав певну суму грошових коштів від сумісної протиправної діяльності з ОСОБА_5 та іншими учасниками злочинної групи, частину якої передав ОСОБА_5 для подальшого розподілу між іншими учасниками.
Однак, ОСОБА_5 , всупереч наявної домовленості, всю суму грошових коштів, отриманих від ОСОБА_6 залишив собі, не розподіляючи між іншими учасниками сумісної злочинної діяльності.
ОСОБА_6 дізнавшись про вищевказані дії ОСОБА_5 повідомив йому, що він розповість про цей факт іншим учасниками злочинної групи.
ОСОБА_5 усвідомлюючи, що вказана інформація може негативно вплинути на його авторитет між іншими учасниками злочинної групи, вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_6 з метою недопущення повідомлення ОСОБА_6 іншим учасникам злочинної групи про присвоєння ним грошових коштів та з метою залишення вказаних грошових коштів собі. Таким чином, у ОСОБА_5 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_6 з корисливих мотивів.
З метою полегшення реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, запропонував невстановленій досудовим розслідуванням особі вчинити умисне вбивство ОСОБА_6 , на що вона погодилась. Таким чином, ОСОБА_5 вступив з невстановленою досудовим розслідуванням особою у злочинну змову на вчинення протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.
У подальшому з метою реалізації сумісного умислу направленого на вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з невстановленою досудовим розслідуванням особою при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав знаряддя вчинення умисного вбивства вогнепальну зброю, а саме пістолет «CZ», кал. 7,65 мм «Браунінг», револьвер «Наган», кал. 7,62 мм, та боєприпаси до них.
Після чого, 06.10.2009, близько 22 години, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи в автомобілі, яким керував ОСОБА_6 , а саме автомобілі «Порш Каен» НОМЕР_1 , який знаходився між будинками № 10 та № 12 по вул. Тарасівська у м. Києві, з метою реалізації сумісного злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, та усвідомлюючи свої злочинні дії і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, зробили п`ять пострілів з вогнепальної зброї в життєво важливі органи ОСОБА_6 , а саме в голову, черевну порожнину та стегно, спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи сліпе проникаюче вогнепальне поранення голови: вхідна рана правої щечно-виличної області; сковзне вогнепальне поранення правого стегна; а також сліпе проникаюче вогнепальне кульове поранення голови: вхідна вогнепальна рана правої виличної області; сліпе проникаюче вогнепальне поранення голови: вхідна вогнепальна рана правої потиличної області голови справа; сліпе проникаюче вогнепальне кульове поранення живота та грудної клітини: вхідна вогнепальна рана правої передньобокової поверхні черевної стінки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення (по критерію небезпечності в момент спричинення), які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 , та внаслідок чого 06.10.2009 на місці вчинення злочину настала смерть ОСОБА_6 .
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненими з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Крім того, ОСОБА_5 перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , незаконно придбав у невстановленої особи вогнепальну зброю, а саме пістолет «CZ», кал. 7,65 мм «Браунінг», револьвер «Наган», кал. 7,62 мм, та боєприпаси до них, після чого незаконно носив та зберігав їх без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами, тобто носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім того, приблизно у 2015 році (більш точна дата та час стороною обвинувачення не встановлена), ОСОБА_5 , знаходячись у невстановленому місці, маючи злочинний умисел на використання завідома підробленого офіційного документу, грубо порушуючи визначений законом порядок діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, їх апарату, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, в частині підготовки, складання, використання і видачі офіційних документів, а також посвідчення фактів, які мають юридичне значення, вирішив отримати завідомо неправдивий офіційний документ, у якому містяться відомості про володільця і офіційно посвідчує його особу, має необхідні реквізити (фотографія, дані про особу, орган яким видано, тощо), а саме паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я іншої особи та використовувати даний документ для перетину Державного кордону України з метою прикриття своїх справжніх даних.
Так, ОСОБА_5 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа - паспорту громадянина України для виїзду за кордон, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, час та у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, діючи умисно, придбав підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 12.10.2011 виданий Керченським МУ ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, зареєстрованого в АДРЕСА_2 із вклеєною своєю фотокарткою.
Після чого, 13.05.2015 у денний період часу, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою м. Київ вул. Михайла Омельяновича Павленка, 14/12, у приміщенні Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, діючи умисно, розуміючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання в результаті їх вчинення суспільно небезпечних наслідків, реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа - паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданий на ім`я іншої особи, використовуючи раніше виготовлений підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 12.10.2011 виданий начебто Керченським МУ ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, зареєстрованого в АДРЕСА_2 із вклеєною своєю фотокарткою, заповнив заяву про оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та заяву про відсутність обставин, що обмежують право виїзду за кордон від імені ОСОБА_7 та подав уповноваженим особам.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , 22.05.2015, останній знаходячись у приміщенні Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві за адресою: м. Київ вул. Михайла Омельяновича Павленка, 14/12, отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , тобто завідомо підроблений документ.
У подальшому, 01.08.2018, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту під особистими даними іншої особи рейсом № 315 Київ-Бергамо у м. Бергамо Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 19 год. 27 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівникам Державної прикордонної служби, які здійснювали перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Окрім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.08.2018, прибувши до України рейсом № 152 сполученням «Гельсінкі-Київ» знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю пред`явив о 16 год. 39 хв. працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 24.08.2018, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 311 Київ-Мілан у м. Мілан Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 09 год. 20 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.09.2018, прибувши рейсом № 312 сполученням «Мілан-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю пред`явив о 17 год. 27 хв. працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 08.09.2018, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 411 Київ-Дюсельдорф у м. Дюсельдорф Німеччина, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 09 год. 31 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.09.2018, прибувши рейсом № 312 сполученням «Мілан-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю о 17 год. 50 хв. пред`явив працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 12.10.2018, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 335 Київ-Венеція у Венецію Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 10 год. 22 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.10.2018, прибувши рейсом № 316 сполученням «Бергамо-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю о 07 год. 48 хв. пред`явив працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 05.11.2018, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 311 Київ-Мілан у м. Мілан Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 09 год. 57 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.11.2018, прибувши рейсом № 146 сполученням «Брюсель-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю о 15 год. 46 хв. пред`явив працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 19.01.2019, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 335 Київ-Венеція у Венецію Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 10 год. 22 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
18.03.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Погірці Самбірського району Львівської, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України.
Злочин вчинений ОСОБА_5 , який кваліфікований за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна та, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким.
В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , яка станом на 23.06.2020 мала у власності нерухоме майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний за гроші набуті кримінально протиправним шляхом, тобто має ознаки зазначені у ч. 1 ст. 98 КПК України та є речовим доказом у кримінальному провадження.
23.05.2020 під час досудового розслідування до Печерського районного суду м. Києва подане клопотання про накладення арешту на вищевказане майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом виконання ухвали про арешт майна.
01.06.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визначено порядок зберігання вказаного речового доказу, а саме передачу майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Однак, 29.05.2020 ОСОБА_8 , після проведення ряду обшуків у вказаному кримінальному провадженні, розуміючи, що її чоловік ОСОБА_5 є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, та на його майно може бути накладений арешт, з метою приховування вказаного речового доказу від забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, та зберігання вказаного майна для ОСОБА_5 , відчужила, а саме оформила право власності на вказаний будинок на спільного з ОСОБА_5 знайомого ОСОБА_4 , якому відома мета переоформлення вказаного майна на нього та те, що фактично вказане майно залишається у власності ОСОБА_8 .
Ураховуючи викладене сторона обвинувачення вказує, що є обґрунтована необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт на майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом визначення порядку виконання ухвали про арешт майна.
Власник майна та його представник в судове засідання не викликалися, оскільки слідчий суддя, враховуючи наявність обставин, зазначених у клопотанні (ризики вчинення перешкод, які унеможливлять арешт майна. передачу та забезпечення ефективного управління майном), дійшов висновку, що це є необхідним з метою забезпечення арешту та передачі в управління майна.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність прокурора.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
За наданими матеріалами клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 22.11.2012 за підозрою ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України.
18.03.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Погірці Самбірського району Львівської, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України.
Злочин вчинений ОСОБА_5 , який кваліфікований за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна та, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким.
В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , яка станом на 23.06.2020 мала у власності нерухоме майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний за гроші набуті кримінально протиправним шляхом, тобто має ознаки зазначені у ч. 1 ст. 98 КПК України та є речовим доказом у кримінальному провадження.
23.05.2020 під час досудового розслідування до Печерського районного суду м. Києва подане клопотання про накладення арешту на вищевказане майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом виконання ухвали про арешт майна.
01.06.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визначено порядок зберігання вказаного речового доказу, а саме передачу майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Однак, 29.05.2020 ОСОБА_8 , після проведення ряду обшуків у вказаному кримінальному провадженні, розуміючи, що її чоловік ОСОБА_5 є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, та на його майно може бути накладений арешт, з метою приховування вказаного речового доказу від забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, та зберігання вказаного майна для ОСОБА_5 , відчужила, а саме оформила право власності на вказаний будинок на спільного з ОСОБА_5 знайомого ОСОБА_4 , якому відома мета переоформлення вказаного майна на нього та те, що фактично вказане майно залишається у власності ОСОБА_8 .
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Частиною 1 першої статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За викладених обставин, слідчий суддя приходить до переконання про наявність підстав для накладенню арешт на майно з метою забезпечення конфіскації майна та збереження речових доказів.
При винесенні даного рішення судом враховано правову позицію висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року про те, що арешт, поза сумнівом, застосували як проміжний захід, що має забезпечити в разі необхідності подальшу конфіскацію майна, яке вважають імовірно результатом незаконної діяльності.
Так, згідно з абзацом сьомим частини шостої статті 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
У випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон) передбачено, що Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.
У пункті 4 частини першої статті 9 Закону зазначається, що на Національне агентство покладено функцію з проведення оцінки, ведення обліку та управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.
Так, в управління Національному агентству можуть передаватись лише активи, які відповідають наступним умовам: вони визнані речовим доказом; на них накладено арешт у кримінальному провадженні; арешт має передбачати заборону розпорядження (обов`язково), або користування майном (бажано); їх сукупна вартість становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; це не завдає шкоди кримінальному провадженню.
Управління активами за Законом є відповідальною діяльністю, що має на меті зберегти економічну вартість активу протягом кримінального провадження, а також примножити її (за можливості).
Закон та КПК України не містять обмежень щодо типів, видів активів, які можуть передаватись в управління Національному агентству, так само як і обмежень щодо видів злочинів, у кримінальних провадженнях з розслідування яких були арештовані відповідні активи.
Приймаючи активи в управління, Національне агентство самостійно не управляє ними (інакше як у спосіб їх реалізації шляхом передання відповідному реалізатору), натомість, обирає професійного управителя конкретним типом активу і передає йому актив в управління, контролює діяльність з управління, або ж передає актив на реалізацію, якщо він підлягає реалізації згідно з Законом та прийнятим на його виконання підзаконним актом.
У статті 19 Закону визначено дві альтернативні підстави передання активів в управління Національному агентству:
ухвала слідчого судді, суду про передання активів в управління Національному агентству;
згода власника активів на їх передання в управління Національному агентству.
За змістом статей 19-24 Закону Національне агентство самостійно не здійснює управління активами (інакше як у спосіб їх реалізації). У разі передання Національним агентством активу в управління професійному управителеві за договором, послуги з такого управління можуть бути оплачені виключно з доходів від управління (частини друга та третя статті 21 Закону).
Таким чином, за загальним правилом, управління за Законом у спосіб передання активу в управління за договором управителеві є можливим, якщо таке управління здатне приносити дохід.
За таких обставин, Закон не передбачає можливості управління майном, як Національним агентством самостійно, так і обраним ним управителем за договором, у спосіб суто його зберігання (оскільки зберігання призводить лише до витрат без одержання доходів). При цьому, Національне агентство може організувати деякі заходи зі зберігання арештованого майна, але лише для цілей подальшого передання такого майна в управління професійному управителеві і лише на строк, необхідний для організації такого передання в управління, а також, таке тимчасове (короткотермінове) зберігання не може передбачати витрачання коштів Державного бюджету України.
Згідно з Законом головна мета діяльності Національного агентства за напрямком управління майном забезпечувати (генерувати) надходження до Державного бюджету України, а не видатки з нього.
Саме тому, Національне агентство не має повноважень та прав витрачати кошти Державного бюджету України і самостійно організовувати охорону, відповідальне зберігання, обслуговування, підтримання у належному стані, оперативно управляти та вчиняти інші дії стосовно активів окрім їх передачі для реалізації або в управління за договором. Натомість, відповідні заходи можуть організовуватися управителем відібраним у порядку, встановленому Законом, і оплачуватися виключно з доходів від управління, які отримуються управителем в процесі комерційного використання активу.
Згідно з приписами частини першої статті 9 Закону Національне агентство здійснює заходи з проведення оцінки активів (пункти 3, 4). У зв`язку з чим, обов`язково отримавши в управління майно Національне агентство першочергово проводить його оцінку (встановлює ринкову вартість).
Частиною першою статті 21 Закону встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.
Відповідно до абзацу сьомого частини шостої статті 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Частиною четвертою статті 21 Закону передбачено, що майно, в тому числі у вигляді предметів чи великих партій товарів, зберігання якого через громіздкість або з інших причин неможливе без зайвих труднощів, або витрати із забезпечення спеціальних умов зберігання якого чи управління яким співмірні з його вартістю, або яке швидко втрачає свою вартість, а також майно у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, підлягає реалізації за цінами щонайменше не нижче ринкових. Примірний перелік такого майна затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 685 (далі Примірний перелік).
У частині п`ятій статті 21 Закону визначено, що активи, визначені частиною четвертою цієї статті, передаються для реалізації без згоди власника на підставі ухвали слідчого судді або суду, копія якої надсилається Національному агентству негайно після її винесення з відповідним зверненням прокурора. Передача для реалізації активів може також здійснюватися за згодою їх власника, копія якої надається Національному агентству з відповідним зверненням прокурора. Реалізація здійснюється визначеними на конкурсних засадах юридичними особами.
Порядок відбору таких юридичних осіб та порядок реалізації активів визначено постановами Кабінету Міністрів України «Про відбір на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюють реалізацію арештованих активів» від 09.08.2017 № 558 та «Про затвердження Порядку реалізації арештованих активів на електронних торгах» від 27.09.2017 № 719.
Наразі відібраною Національним агентством на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснює реалізацію арештованих активів (на аукціоні OpenMarket) є державне підприємство «СЕТАМ» ().
Відповідно до частини першої статті 21 Закону управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління (за договором).
Активи прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам підприємцям у порядку, встановленому законодавством про публічні закупівлі.
Управління активами згаданими особами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених Законом.
Управління активами, зазначеними у частині першій статті 21 Закону, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості.
Управитель має право на плату (винагороду), а також на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв`язку з управлінням активами, що відраховуються безпосередньо з доходів від використання прийнятих в управління активів.
Управитель не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління.
За приписами статті 24 Закону надходження від здійснюваного Національним агентством управління активами, а також кошти, одержані на підставі міжнародних угод щодо розподілу та повернення активів в Україну, перераховуються до Державного бюджету України.
Таким чином, Закон, зокрема, у статті 21, встановлює дискреційні повноваження Національного агентства, які полягають у компетенції Національного агентства самостійно установлювати належність або неналежність активів до видів майна, визначених у Примірному переліку (затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 685), та в залежності від цього визначати, з урахуванням принципу верховенства права, який шлях управління активами є найбільш ефективний, тобто найбільше дозволяє забезпечувати збереження вартості активів, а також її збільшувати (за можливості).
Дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Абзацом другим частини першої статті 19 Закону передбачено дві альтернативні підстави управління Національним агентством арештованими активами: ухвала слідчого судді або суду; згода власника. У зв`язку з чим, Національне агентство не має власної дискреції вирішувати, чим йому управляти, а чим ні.
Абзацом першим частини першої статті 19 Закону встановлено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами.
Управління активами діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні (пункт 4 частини першої статті 1 Закону).
Тобто, винесення відповідної ухвали, чи передання Національному агентству активу в управління за згодою власника, свідчить про появу в Національного агентства окремого майнового права управління арештованим активом. Це спеціальне строкове речове право на майно, подібне до інших майнових прав на чуже майно, визначених цивільним законодавством.
Національне агентство при виконанні відповідного судового рішення має керуватися нормами Закону з урахуванням того, що ним має бути забезпечено виконання цього судового рішення таким шляхом (реалізація або управління за договором), яким найбільше досягається мету управління указану в Законі.
При виконанні такого судового рішення з метою досягнення зазначеної в Законі мети управління, Національне агентство має право, зокрема, яке передбачено статтею 21 Закону, самостійно на власний розсуд обирати шлях управління активом (реалізація або передача в управління [за договором]), тобто діяти у межах своєї дискреції.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення та вчиняючи дії, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин справи.
Однак, при здійсненні таких повноважень у будь-якому випадку Національне агентство має ураховувати при прийнятті рішення або вчиненні дії, у межах наявних дискреційних повноважень, зокрема, передбачених статтею 21 Закону, що має бути досягнута визначена Законом мета управління такими активами, з якою власне таке управління до них було застосовано. Адже, першочерговим, є мета, а похідними до неї самі шляхи її досягнення.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя оцінює індивідуальні ознаки та властивості арештованого у даному кримінальному провадженні майна, вартість якого значно перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, та як наслідок виходить з того, що зазначені у клопотанні підстави для передачі майна на здійснення заходів з управління ним, мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах та одночасно враховує, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити необхідність передачі такого майна на здійснення заходів з управління ним, з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому ч. 6 ст. 100 КПК України, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Прокурором в клопотанні наведено вагомі доводи, що незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству майна та в результаті цього невжиття заходів щодо збереження арештованого майна утруднить або зробить неможливим застосування негативних наслідків до підозрюваних у разі винесення обвинувального висновку стосовно останнього, а у разі винесення виправдувального вироку може стати порушенням прав підозрюваного у вигляді втрати вартості майна за час його перебування під арештом, що в обох випадках унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.
Зважаючи на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження, враховуючи при цьому процесуальну позицію сторони обвинувачення, яка вказує на неможливість самостійно здійснити управління вказаним майном, та враховуючи при цьому об`єктивну необхідність виключити прямий або опосередкований вплив та посягання підозрюваних на арештоване майно, запобігти можливості знищення, відчуження майна, виключення ймовірності користування майном, та разом з тим, у випадку винесення виправдувального вироку зможе запобігти порушенню прав підозрюваного у вигляді втрати вартості майна за час його перебування під арештом, слідчий суддя приходить до переконання про задоволення клопотання з метою досягнення завдань кримінального провадження.
Наряду з вказаним, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику.
На підставі викладеного керуючись ст. ст. 2, 9, 100, 131, 170-173, 309 КПК України, ст.ст. 1,9, 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», слідчий суддя,
У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 .

Передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 .

Заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000072 від 22.11.2012.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню в частині накладення арешту на майно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в частині накладення арешт на майно протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1