н/п 1-кп/953/539/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" лютого 2020 р. Київський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5
захисника - адвоката ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганськ, громадянки України, з вищою освітою, не судимої, пенсіонерки, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, -
До Київського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважали можливим призначити справу до судового розгляду. Інші учасники підготовчого судового засідання також вважали, що перешкод для призначення справи до судового розгляду немає.
Колегія судів ознайомившись з обвинувальним актом та доданими до нього матеріалами, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає, що обвинувальний акт слід повернути прокурору з наступних підстав.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, в тому числі, має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачуються за ч.4 ст.190, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.
В обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_9 за ч.4 ст.190 КК України сформульовано таким чином:
ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що вона 18.02.2016 приблизно о 13:30 год., діючи за попередньою змовою у групі з невстановленими в ході проведення досудового розслідування особами, перебуваючи в офісі нотаріуса за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 43, надала нотаріусу ОСОБА_10 завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України на ім`я померлої ОСОБА_11 із вклеєною до нього фотографією ОСОБА_9 , на підставі якого нотаріус 18.02.2016 о 14:11 год. зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому 22.02.2016 ОСОБА_9 , перебуваючи в офісі нотаріуса за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 43, знову представилася як ОСОБА_11 та надала нотаріусу ОСОБА_10 завідомо підроблений паспорт померлої ОСОБА_11 із вклеєною до нього своєю фотокарткою, після чого підписала від імені померлої договір купівлі-продажу квартири як продавець, а підшуканий невстановленими особами покупець на квартиру ОСОБА_12 підписав цей же договір як покупець. В результаті вказаних незаконних дій ОСОБА_9 та невстановлених осіб територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради спричинено матеріальну шкоду в розмірі 850 773 грн., що є особливо великим розміром.
В обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України сформульовано таким чином:
ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вона у групі з невстановленими в ході проведення досудового розслідування особами діючи повторно, вчинила замах на шахрайське заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , що належала на праві спільної приватної власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , приймаючи участь в організації 11.07.2018 відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_15 приїхала в приміщення Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, де надала завідувачу вказаної нотаріальної контори ОСОБА_16 завідомо підроблений за невстановлених слідством обставин паспорт померлої ОСОБА_14 із вклеєною до нього своєю фотокарткою. У той же день завідувачем Восьмої Харківської державної нотаріальної контори на підставі підробленого паспорту громадянина України в Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №424/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 , в тому числі квартири АДРЕСА_3 . Однак, злочинний намір групи осіб, спрямований на заволодіння належною ОСОБА_15 та ОСОБА_14 квартирою АДРЕСА_3 , вартістю 594 090 грн., що є особливо великим розміром, не був доведений до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2018 накладено арешт на зазначену квартиру.
В обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_9 за ч.4 ст.358 КК України сформульовано таким чином:
Також ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що діючи з корисливих мотивів, з умислом на використання завідомо підробленого документа з метою шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , вона отримала за невстановлених в ході досудового розслідування обставин та у невстановлений час завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із вклеєною до нього своєю фотографією, який містив завідомо неправдиві відомості щодо особи ОСОБА_11 , яка в дійсності померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Надалі 18.02.2016 приблизно о 13:30 год. ОСОБА_9 надала зазначений завідомо підроблений документ приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , представившись ОСОБА_11 для реєстрації права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . Після цього 22.02.2016 приблизно о 11 год. ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, знаходячись в офісі приватного нотаріуса за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 43, продовжуючи умисел на використання завідомо підробленого документа, надала приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 зазначений вище підроблений документ та знову представилася ОСОБА_11 . В той же день приватний нотаріус ОСОБА_10 на підставі наданого їй паспорту громадянина України на ім`я померлої на той час ОСОБА_11 посвідчила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_11 як продавцем та ОСОБА_12 як покупцем.
Крім того, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що, діючи з корисливих мотивів, з умислом на використання завідомо підробленого документа з метою шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , знаходячись в приміщенні Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за адресою: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26, надала завідувачу зазначеної нотаріальної контори ОСОБА_16 підроблений іншими особами за невстановлених слідством обставин та наданий їй документ - паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із вклеєною до нього своєю фотографією, який містив завідомо неправдиві відомості щодо особи ОСОБА_14 , яка в дійсності померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після цього 11.07.2018 о 16:30 год. завідуючою Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_16 , зареєстровано спадкову справу № 424/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 .
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення.
Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інш.
Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона могла зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
В порушення вищезазначених вимог закону сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення за ч.4 ст.190, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України не відповідає наведеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України та за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_9 , виходячи з наступного.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього (п.17 постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).
В обвинувальному акті не вказується де, коли та за яких обставин потерпілий в результаті шахрайських дій обвинуваченої добровільно передав їй майно або право на майно, враховуючи, що безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства.
Крім того, особливістю шахрайства є те, що предметом шахрайства може бути чуже майно або право на чуже майно. Правом на майно є майнові права з приводу набуття прав власності на річ шляхом відповідного документального оформлення (наприклад, право власності на нерухомість) або ж набуття права на отримання речі в майбутньому (наприклад, право на отримання спадщини). Тобто право на майно це документ, що дозволяє отримати у власність майно. Воно може бути закріплене у різних документах, наприклад, цінних паперах, довіреностях на право розпорядження майном, боргових зобов`язаннях, заповітах тощо.
Таким чином, предметом шахрайства може бути чуже майно або право на чуже майно, в обвинувальному акті не зазначено кому належав предмет інкримінованих обвинуваченій злочинів, оскільки квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 на момент вчинення злочинів не перебувала у власності потерпілого територіальної громади в особі Харківської міської ради.
Таким чином, сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення не відповідає наведеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України та за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_9 .
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення.
Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інш.
Системний аналіз зазначених норм у сукупності вказує на те, що при формулюванні в обвинувальному акті обвинувачення, в ньому з достатньою повнотою повинні містити встановлені органом досудового розслідування конкретні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 КПК України.
В обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України не зазначена суб`єктивна сторона кримінального правопорушення: форма вини, мотив і мета його вчинення, враховуючи що при вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_9 грошові кошти за квартиру їй передав покупець ОСОБА_12 .
Також в обвинувальному акті не зазначається, яким чином внаслідок дій ОСОБА_9 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 850 773 грн. територіальній громаді в особі Харківської міської ради, оскільки в обвинувальному акті не наведено правомочність територіальної громади в особі Харківської міської ради по відношенню до квартира АДРЕСА_2 .
При формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України в обвинувальному акті зазначається, що приймаючи участь в організації 11.07.2018 відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_15 обвинувачена ОСОБА_9 надала завідомо підроблений паспорт померлої ОСОБА_14 і той же день завідувачем Восьмої Харківської державної нотаріальної контори на підставі підробленого паспорту в Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №424/2018 до майна померлої ОСОБА_15 , в тому числі квартири АДРЕСА_3 .
В обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України не зазначена суб`єктивна сторона кримінального правопорушення: форма вини, мотив і мета його вчинення, оскільки не вказано з яким умислом діяла ОСОБА_9 та яку мету переслідувала, надаючи до нотаріальної контори підроблений паспорт.
Частиною третьою статті 15 КК України дається визначення, що замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
В обвинувальному акті при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, не вказується, які дії обвинувачена ОСОБА_17 вважала вчинити необхідними для доведення злочину до кінця, але не вчинила, не залежно від її волі. Тому в цій частині обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України є неконкретним, що позбавляє права ОСОБА_9 на захист.
Вищенаведені порушення вимог закону при складанні обвинувального акту свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинуваченої на захист і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченій суть обвинувачення на виконання вимог ст.348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.
Частиною першою статті 348 КПК України встановлено, що після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що встановлено ст.22 КПК України.
Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбачено ст.20 КПК України.
Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.
З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».
При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження» (рішення від 09.03.2011 у справі «Жупнік проти України» та від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).
З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст.291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.
Наданий до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 п.5 ст.291 КПК України, оскільки сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення не відповідає вищезазначеним положенням закону, тому у даному випадку обвинувачена позбавлена можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції, адже їх не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через неконкретне формулювання обвинувачення, як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Вказані недоліки обвинувального акту не можуть бути усунені шляхом зміни обвинувачення в суді згідно ст.338 КПК України, оскільки зазначені обставини не є новими фактичним обставинами кримінального правопорушення, враховуючи, що вони зазначені в обвинувальному акті.
В разі зміни обвинувачення в суді, обвинувачена буде позбавлена наданого їй ч.3 ст.42 КПК України права надати усні або письмові пояснення з приводу обвинувачення, позбавлені права збирати і подавати докази під час досудового розслідування, в тому числі, заявити клопотання про проведення відповідних слідчих дій, допиту свідків, проведення відповідних експертиз.
Таким чином, дослідивши всі представлені до суду дані та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами ст.291 КПК України, а тому у відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядались та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинуваченої та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченої. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права обвинуваченої на захист, а тому відповідно до ч.3 ст.314 КПК України повертає обвинувальний акт прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 91, 214, 217, 291, 314-317 КПК України, суд, -
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
судді: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2