Справа № 308/1381/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого СВ Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання та доданих документів СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000520 від 11 лютого 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно клопотання в ході досудового розслідування встановлено, що 10.02.2020 року о 18:41 годині водій транспортного ВАЗ21063, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись по вулиці Собранецька зі сторони КПП "Ужгород", проїхавши ТЦ «Дастор» не дотримавшись швидкості руху автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останню відкинуло на зустрічну смугу, де стояв автомобіль марки «CITROEN», моделі «C5», д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 та в подальшому вдарилася в даний автомобіль, внаслідок чого останню було доставлено до лікарні.
В обгрунтування клопотання слідчий вказу, що 10.02.2020 в ході огляду дорожньо-транспортної пригоди, а саме на перехресті вул. Собранецької та пров. Університетський у м. Ужгород, згідно протоколу огляду було вилучено автомобіль марки «ВАЗ21063», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль марки «CITROEN», моделі «C5», д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , які опечатано та поміщено, на спец майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 «А» та посилаючись на те, що даний автомобіль, являється речовим доказом по кримінальному провадженню, просить суд задовольнити клопотання.

Слідчий на розгляд клопотання не з`явився, хоча про час та місце розгляду такого був повідомлений, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Представник ТОВ «НВП-Фірма Будінвессервіс» на розгляд клопотання не з`явився, хоча про час та місце розгляду такого був повідомлений.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3. ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що вилучене майно, відповідає вимогам ст. 98 КПК України, однак слідчим не доведено причетність вилученого майна до вчиненого кримінального правопорушення, суду не надано доказів, які б підтверджували вказане.
Таким чином, посилання слідчого у клопотанні на достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовими доказами у кримінальному провадженні є необгрунтованим, так як не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи вищезазначене, а також наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, щодо якого відсутні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно автомобіль марки «CITROEN», моделі «C5», д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 є ТОВ «НВП Фірма Будіндсервіс» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1