Справа № 152/1461/19
В И Р О К
іменем України

20 грудня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/1461/19

Провадження №1-кп/152/124/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 24.09.2019 року,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського
відділу Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_5 21.09.2019 року приблизно о 12 годині, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де на прохання господаря домоволодіння здійснював господарські роботи, побачивши металеві суцільні циліндричні кругляки з чорного металу, які використовувалися як опори для огорожі, вирішив викрасти їх. Скориставшись відсутністю у домоволодінні його власника ОСОБА_6 чи інших сторонніх осіб, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав чотири металеві циліндричні кругляки довжиною по 1,75 м. кожен та діаметром 3-3,5 см. кожен з металевими прутами довжиною 15 см. та діаметром 10 мм., загальною вагою 71 кг. вартістю 349,32 грн., згідно з висновком експерта за №7266-7268/19-21 від 21.11.2019 року, з якого вбачається, що ринкова вартість 1 кг. брухту чорних металів станом на 21.09.2019 року становить 4,92 грн., після чого залишив місце події та розпорядився викраденим на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на суму 349,32 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст.ст.8 та 2 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 27.11.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не оспорює обставини, які викладені в обвинувальному акті, розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються ним, вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочину, щиро розкаюється у вчиненому, виявляє жаль з приводу вчинення ним злочину, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, запевняє суд, що виправив свою поведінку, попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_6 , не вчинятиме злочинів у подальшому, просить його суворо не карати.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 21.09.2019 року протягом дня допомагав ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 , на прохання останнього в роботах по господарству, зокрема, прибирав бур`яни на подвір`ї та вздовж земельної ділянки. На подвір`ї він побачив кілька металевих суцільних залізних прутів, на яких були наявні менші металеві прути. Ці прути раніше використовувалися як стовпчики для оградки на кладовищі. Він вирішив викрасти ці чотири прути для власних цілей, щоб здати як металобрухт і придбати спиртного та продуктів. Пересвідчившись, що ОСОБА_7 немає, так як останній пішов у магазин, і що за ним ніхто не спостерігає, він викрав металеві прути і відніс до своєї сусідки, яку попросив здати на металобрухт, повідомивши, що прути належать йому, але він не має можливості здати сам, так як зайнятий на роботі. Через кілька днів до нього прийшли поліцейські, яким він відразу зізнався у вчиненні крадіжки та повідомив, що викрадений ним металобрухт у ОСОБА_7 він заніс до сусідки.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 показав суду, що збитки потерпілому не відшкодовував, так як повернув викрадені металеві кругляки.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

При цьому, потерпілий ОСОБА_6 подав до суду заяву 12.12.2019 року про розгляд кримінального провадження у його відсутності через неможливість прибути в судове засідання, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, фактичні обставини злочину, викладені в обвинувальному акті не оспорює, зміст їх розуміє, просить не досліджувати докази щодо цих обставин, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду (а.с.12).

Учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 вважають за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_6 , зсилаючись на те, що можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілим ОСОБА_6 заяву, а також враховуючи, що потерпілий повідомив суд про те, що ним не оспорюються обставини, які викладені в обвинувальному акті щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без потерпілого ОСОБА_7 .

Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, його позиція добровільна.

Потерпілий ОСОБА_6 в поданій до суду заяві зазначив, що не заперечує щодо розгляду кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України (а.с.12).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України, і викладений в обвинувальному акті від 27.11.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_7 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Також, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності позиції потерпілого ОСОБА_7 , що висловлена в заяві до суду.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вважає доведеним, що останній вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, а саме: 21.09.2019 року приблизно о 12 годині, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де на прохання господаря домоволодіння здійснював господарські роботи, побачивши металеві суцільні циліндричні кругляки з чорного металу, які використовувалися як опори для огорожі, вирішив викрасти їх. Скориставшись відсутністю у домоволодінні його власника ОСОБА_6 чи інших сторонніх осіб, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав чотири металеві циліндричні кругляки довжиною по 1,75 м. кожен та діаметром 3-3,5 см. кожен з металевими прутами довжиною 15 см. та діаметром 10 мм., загальною вагою 71 кг. вартістю 349,32 грн., згідно з висновком експерта за №7266-7268/19-21 від 21.11.2019 року, з якого вбачається, що ринкова вартість 1 кг. брухту чорних металів станом на 21.09.2019 року становить 4,92 грн., після чого залишив місце події та розпорядився викраденим на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на суму 349,32 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти власності потерпілого, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.1 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 27.11.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину як активне сприяння ОСОБА_3 розкриттю злочину, оскільки останній добровільно повідомив поліцейським, де знаходиться викрадене ним майно потерпілого, добровільно надавав показання щодо своєї злочинної діяльності під час досудового розслідування та судового розгляду, щодо механізму вчинення злочину.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.44).

Разом з тим, з довідки Шаргородської ЦРЛ від 19.11.2019 року за №1934 вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ з 05.04.2019 року (а.с.44).

За місцем проживання в с. Мурафа Шаргородського району ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, яка не порушує громадського порядку, щодо якої не надходило скарг від мешканців села, щодо якої сільська рада не володіє компрометуючими матеріалами (а.с.45).

До кримінальної відповідальності ОСОБА_3 притягується вперше (а.с.47).

У зв`язку із наведеним суд вважає можливим виправлення останнього в умовах призначення покарання у виді громадських робіт.

Отже, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_3 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив в заяві до суду, що при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду та не має до останнього претензій матеріального або морального характеру, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді громадських робіт.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Металобрухт чорного металу, який складається із чотирьох металевих циліндричних суцільних кругляків довжиною 1,75 м. та діаметром 3-3,5 см. кожен з металевими прутами діаметром 10 мм. та довжиною 15 см., загальною вагою сімдесят один кілограм, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження і знаходиться на зберіганні у потерпілого (а.с.48, 49) слід повернути законному володільцю потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 21.11.2019 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №7266-7268/19-21 (а.с.50-52), вартість експертизи становить 471 грн. (а.с.53).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 471 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 471 (чотириста сімдесят одну) гривню за проведення товарознавчої експертизи від 21.11.2019 року за №7266-7268/19-21.
Речовий доказ: металобрухт чорного металу, який складається із чотирьох металевих циліндричних суцільних кругляків довжиною 1,75 м. та діаметром 3-3,5 см. кожен з металевими прутами діаметром 10 мм. та довжиною 15 см., загальною вагою сімдесят один кілограм, повернути законному володільцю потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1