Справа № 2-108/2000
Номер провадження:1-о/521/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року

Колегія Суддів Малиновського районного суду м. Одеси у складі :

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

Суддів - ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши заяву ОСОБА_4 , про скасування за виключними обставинами вироку судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 206 КК України до трьох років позбавлення волі, за ст. 93 п. «б», «г», «ж» КК України до довічного позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И ЛА:

21 травня 2020 року до Малиновського районного суду міста Одеси звернувся з заявою ОСОБА_4 , про скасування за виключними обставинами вироку судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року, яким він - ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 206 КК України до трьох років позбавлення волі, за ст. 93 п. «б», «г», «ж» КК України до довічного позбавлення волі.

Свою заяву ОСОБА_4 мотивує тим, що у 2020 році йому стало відомо що засуджений має право на пом`якшення міри покарання, а саме заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на п`ятнадцять років позбавлення волі. Згідно ст.6 КК України злочинність та караність діяння визначаються законом, який діяв на час скоєння злочину. Закон, що усуває караність діяння або пом`якшуючий покарання, має зворотну силу, тобто розповсюджується з часу набрання чинності також на діяння, які були скоєно до його прийняття. Санкцією статті 93 КК України ( в редакції 1960 року) була передбачена кримінальна відповідальність за навмисне вбивство за обтяжуючих обставинах та встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років або смертна кара. Рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 року по справі за конституційним поданням 51 народного депутата України відносно відповідності Конституції України положенням статей 24,58,59,60,93,190-1 КК України в частині яка передбачає смертну кару як вид покарання, положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України в частині що передбачає смертну кару як вид покарання визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто не конституційними. Положення КК України, що визнанні неконституційними втрачають свою силу з дня прийняття Конституційним Судом України цього рішення. На виконання рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року Верховна Рада України прийняла Закон України від 22.02.200 року « Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального та Виправно трудового Кодексу України, яким покарання у вигляді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. Закон набрав чинності з моменту його опублікування, тобто з 04.04.2000 року. За змістом ст. 4 КК України закон про кримінальну відповідальність, яким передбачено набрання ним чинності з дня його опублікування в офіційному печатному виданні, набирає чинності об 00 годин 00 хвилин, наступної доби після його опублікування. У зв`язку з чим, за злочини, які були скоєно в період з 29.12.1999 року до 24-х годин 00 хвилин 04.04.2000 року включно за які КК України передбачалося покарання у вигляді смертної кари, до введення нового виду покарання довічного позбавлення волі на підставі ЗУ від 22.02.2000 року включно, засудженим могло бути призначено максимальне покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк 15 років. Заявник звертає увагу суд, що з вироку яким він був засуджений за п.п. «Б», «Г», «Ж» ст. 93 КК України він скоїв злочин 30.12.1999 року об 22 годині 30 хвилин, тобто в період коли у Кримінальному законі не було покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а новий закон, який встановив це покарання ще не набрав чинності. З цих підстав, заявник просить вирок судової колегії по кримінальних справах Одеського обласного суду від 12.10.2000 року, яким його визнано винним у скоєнні злочинів за п.п. «Б», «Г», «Ж» ст. 93 КК України ( в редакції 1960 року) та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, скасувати із-за неправильного застосування кримінального закону при призначенні засудженому покарання за п.п. «Б», «Г», «Ж» ст. 93 КК України ( в редакції 1960 року) , яке необхідно призначити у вигляді позбавлення волі на строк 15 років. Заявник також вказує, про існування рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року йому стало відомо під час спілкування з працівниками Центру безоплатної правової допомоги у травні 2020 року, тому просить поновити строк на подачу заяви про перегляд вироку Одеського обласного суду від 12.10.2000 року за виключними обставинами.

Перевіривши дотримання заявником вимог ст.ст. 461-462 КПК України, колегія судів встановила наступне:

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.1 частини 3 ст.459 КПК України виключними обставинами визнаються: встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Відповідно до статті 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано :1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього кодексу протягом тридцяти днів із днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду Україн .

Відповідно до статті 462 КК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається в письмовій формі з зазначенням, в тому числі: обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду; клопотання про поновлення строку подання заяви.

Під час вирішення питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами суддя встановлює відповідність заяви вимогам, передбаченим ст. 462 КПК України із застосуванням правил ч.3 ст. 429 КПК України.

З документів наданих заявником ОСОБА_4 встановлено, що Вироком судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року, ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 206 КК України до трьох років позбавлення волі, за ст. 93 п. «б», «г», «ж» КК України до довічного позбавлення волі.

Рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 року по справі за конституційним поданням 51 народного депутата України відносно відповідності Конституції України положенням статей 24,58,59,60,93,190-1 КК України в частині яка передбачає смертну кару як вид покарання, положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України в частині що передбачає смертну кару як вид покарання визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто не конституційними.

Положення КК України, що визнанні неконституційними втрачають свою силу з дня прийняття Конституційним Судом України цього рішення. На виконання рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року Верховна Рада України прийняла Закону України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального та Виправно трудового Кодексу України, яким покарання у вигляді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. Закон набрав чинності з моменту його опублікування, тобто з 04.04.2000 року.

Статтею 113 КПК України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані ( мають право) приймати процесуальні рішення та вчиняти процесуальні дії. За змістом ст. 116, 117 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки, питання про поновлення пропущеного з поважних причин строку вирішується ухвалою слідчого судді, суду за клопотанням заінтересованої особи.

З вищевказаною заявою про перегляд за виключними обставинами вироку судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року ОСОБА_4 звернувся до суду поштою 21.05.2020 року.

Відповідно до п.1 ч.5 статті 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано :1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього кодексу протягом тридцяти днів із днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Натомість неконституційність положень статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, була встановлена ще рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року № 11-рп/99.

При цьому положеннями ч.1 та 2 ст.67 Закону України « Про Конституційний Суд України» встановлено наступне: «Рішення і висновки Конституційного Суду України підписуються не пізніше семи днів після прийняття рішення, дачі висновку. Ухвали, рішення і висновки Конституційного Суду України разом з окремою думкою суддів Конституційного Суду України протягом наступного робочого дня після їх підписання оприлюднюються на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України і направляються Президенту України, Верховній Раді України та Кабінету Міністрів України».

Отже, згідно вказаних вимог Рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року № 11-рп/99 було офіційно оприлюднено не пізніше січня 2000 року, а засуджений звернувся зі своєю заявою як вже зазначалося судом лише 21 травня 2020 року.

Відтак, заява про перегляд вироку за виключними обставинами подана за межами строку передбаченого ч.5 ст.461 КПК України.

Згідно ч.3 ст.464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яка подана після строку встановленого ст. 461 КПК України, застосовуються правила п.3 ч.3 ст.429 КПК України.

Виходячи з наведеного та положень п.3 ч.3 ст.429 КПК України, якщо заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами подана після закінчення встановленого строку і особа яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суд за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення, заява підлягає поверненню особі, що її подала.

Жодних поважних причин пропуску процесуального строку заявник за змістом заяви не зазначив, лише послався на те, що про існування рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року йому стало відомо під час спілкування з працівниками Центру безоплатної правової допомоги у травні 2020 року, що не узгоджується з приписами чинного кримінально-процесуального законодавства.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що ОСОБА_4 звернувся із вказаною заявою з порушенням встановленого законом строку, підстав для поновлення якого не встановлено, суд приходить до висновку про повернення заяви особі, яка її подала, відповідно до п. 3 ч.3 ст.429 КПК України, що не перешкоджає повторному зверненню у межах визначених законом строків та у передбаченому законом порядку.

Керуючись ст. ст.113,116-117, 429, 459- 467 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного процесуального строку подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовити.

Заяву ОСОБА_4 , про скасування за виключними обставинами вироку судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 206 КК України до трьох років позбавлення волі, за ст. 93 п. «б», «г», «ж» КК України до довічного позбавлення волі - повернути заявнику.

Ухвала в частині відмови у поновленні пропущеного строку подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3