Справа № 712/803/20
Провадження №1-кс/712/567/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
слідчого ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Черкаській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту в кримінальному провадженні № 0001484, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий, в межах кримінального провадження №0001484 від 01.03.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у якому просить накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

З клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням установлено, що 28.02.2018 ОСОБА_6 звернулась з заявою до ЧВП ГУНП в Черкаській області про те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_7 невідомі особи незаконним шляхом заволоділи майном останнього, а саме квартирою АДРЕСА_1 , 1/3 частини якої належить йому на праві приватної власності.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_7 проживав у вищевказаній квартирі з грудня 1969 року до своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона була цивільною дружиною ОСОБА_7 та вони проживали протягом тривалого часу до смерті останнього спільно. 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на праві приватної власності па підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1999, виданого Органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси, співвласниками квартири відповідно Свідоцтва є ОСОБА_8 (сестра ОСОБА_7 ) та її син ОСОБА_9 . Після його смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, єдиним спадкоємцем спадщини після смерті ОСОБА_7 є його рідний брат ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження та який на даний час проживає за межами України. В зв`язку з тим, що ОСОБА_10 не має змоги приїхати в Україну для оформлення всіх необхідних документів на спадщину, останній надав ОСОБА_11 доручення діяти від його імені та в його інтересах. ОСОБА_11 оплачувала комунальні послуги, несла витрати по утриманню квартири. 16.11.2017 року ОСОБА_11 прибула до квартири і від сусідів дізналась, що до квартири АДРЕСА_1 заселились невідомі особи, змінивши замки і які стверджують, що у них зареєстроване право власності на дану квартиру. До квартири вона ОСОБА_6 потрапити не змогла та з цього приводу звернулась з письмовою заявою до правоохоронних органів. За життя ОСОБА_7 повністю відчужити дану квартиру не міг, так як у нього не було законних підстав, оскільки він не є одноособовим власником квартири (лише 1/3).
В ході досудового розслідування встановлено, що вищевказану квартиру 21.12.2017 придбала ОСОБА_5 у ОСОБА_12 згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 . Відповідно до п.1.3 вказаного Договору квартира належить продавцю, тобто ОСОБА_12 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 14.11.2017 за №1924. Право власності на квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.11.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.
Під час проведення тимчасового доступу до речей та документів у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , отримано копії документів, які надані сторонами при оформленні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 14.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , ОСОБА_12 придбав квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_15 .
У всіх вищевказаних документах вказано, що квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною загальною площею 62,47 кв.м., хоча згідно документів, які наявні у ОСОБА_11 ,квартира є чотирикімнатною загальною площею 62,5 кв.м. Технічні паспорти суттєво відрізняються один з одним не тільки квадратурою, але і кількістю та самим розміщенням кімнат в квартирі.
Відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2018 за №162о встановлено, що станом на 01.01.2013 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 згідно Свідоцтва про право власності б/н, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому 28.01.1999 року (три співвласники квартири).
Допитана в якості свідка ОСОБА_16 повідомила, що вона є головою ОСББ «Успішне 185» з 2016 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 16.11.2017 до неї звернулась ОСОБА_11 та повідомила, що в квартирі АДРЕСА_3 , яка розташована у зазначеному будинку та яка належить її покійному чоловіку, замінений вхідний замок і вона не може до неї потрапити. Після цього вона залишила в дверях даної квартири повідомлення, де поставила запитання, на підставі чого відбулось заселення в квартиру. Через кілька днів вона прийшла до вказаної квартири, де особа, яка назвалась власником квартири, показала договір купівлі-продажу на квартиру. Вказана особа представилась як ОСОБА_17 . Вона попередила вказаного чоловіка, що квартира належить іншим особам, а саме ОСОБА_7 , однак даний чоловік зазначив, що саме він володіє квартирою. В кінці грудня 2017 року до неї вже зателефонувала ОСОБА_5 і запитувала про квитанції за плату на утримання будинку, на що вона повідомила їй, що з даного квартирою є проблеми, так як вона відібрана протиправним шляхом у ОСОБА_11 . ОСОБА_5 повідомила в свою чергу, що вона нічого не знала про дану ситуацію і квартиру купувала не у ОСОБА_18 , а у ОСОБА_12 .
Допитана в якості в якості свідка ОСОБА_5 повідомила, що вона у грудні 2017 року знайшла оголошення про продаж квартири в Інтернеті, зустрівшись з продавцем, а саме ОСОБА_12 , останній показав документи, що він є власником квартири, після чого вона надала завдаток в сумі 200 доларів США, а 21.12.2017 вони оформили договір купівлі-продажу квартири у приватного нотаріуса ОСОБА_13 .
В ході досудового розслідування проведено почеркознавчу експертизу підпису ОСОБА_7 в договорі купівлі-продажу квартири №05/СН від 09.04.1997, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , згідно висновку якої встановлено, що підпис від імені ОСОБА_7 виконаний не ним, а іншою особою.

09.01.2020 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.
Таким чином, аналізом отриманих в ході слідства документів встановлено, що мало місце підроблення невстановленою особою документів та подання завідомо недостовірних відомостей до нотаріусів, завдяки чому булопереоформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 спочатку на ОСОБА_15 , потім на ОСОБА_12 , а в подальшому на ОСОБА_5 .
На даний час існує небезпека подальшого перепродажу вказаної квартири та зміни власника.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, та просив його задоволити з підстав викладених у ньому.
З метою забезпечення арешту майна розгляд справи здюйснюється без виклику власника відповідно до ч.2 ст.172 КПК України.
Заслухавши слідчого всебічно дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням пор арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.

Судом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001484 від 01.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України.

В даний момент у вказаному кримінальному провадженні, жодній особі не вручено повідомлення про підозру.

Окрім того, встановлено, що майно (квартира) за адресою: АДРЕСА_4 ,на яке слідчий просить накласти арешт, є приватною власністю ОСОБА_5 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка №197724324 від 27.01.2020 року).
Право власності зареєстроване за ОСОБА_5 , і на даний час не скасоване, а тому остання має право володіти, користуватись, розпоряджатися вказаним нерухомим майном.

Таким чином, саме лише посилання слідчого на те, що квартира визнана речовим доказом та є можливість переоформлення її на іншіх осіб, суд не приймає до уваги.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчим не доведено необхідність застосування арешту на вказане майно, а тому суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 172, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Черкаській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту в кримінальному провадженні № 0001484 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 28 січня 2020 року о 09:50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1