УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 588/1956/18
провадження № 51-5573ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000366 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком часткового приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком (Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року) і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 06 жовтня 2018 року приблизно о 20 год, діючи умисно з корисливим мотивом, через незамкнену хвіртку проник на територію домоволодіння ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), де за допомогою викрутки вийняв скло у віконній рамі та через віконний отвір заліз до будинку останнього, звідки таємно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «BRAVIS F180 Ring» вартістю 243 грн.

18 жовтня 2018 року в період з 12 до 13 год у такий же спосіб ОСОБА_4 проник до будинку ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ), звідки таємно викрав майно останнього, чим завдав потерпілому майнової шкоди на суму 2 775 грн.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 06 серпня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити постановлені щодо засудженого судові рішення, застосувати ст. 69 КК і призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Обґрунтовуючи свої вимоги, адвокат указує на те, що суди при постановленні судових рішень, не взяли до уваги таких пом`якшуючих покарання обставин: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину засудженим під час досудового розслідування, судового розгляду та в апеляційній інстанції; позитивної характеристики та відсутності скарг за місцем проживання, відсутності претензій від потерпілих, того, що речові докази були повернуті потерпілим та що її підзахисний наразі втратив суспільну небезпечність, що свідчить про можливість виправлення засудженого і його перевиховання.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині адвокат не оскаржує.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії судового рішення, суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_4 покарання згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу засудженого, котрий раніше судимий, і судимості у встановленому порядку не зняті та не погашені, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований. Крім того, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_4 , як обставини, що пом`якшують покарання, а рецидив злочину як обставину, що його обтяжує.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, визначивши його строк на рівні мінімальної межі передбаченоїсанкцією статті, за якою останнього засуджено.
Висновок суду про призначення засудженому ОСОБА_4 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК також є правильним.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій, указуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині неправильного, на його думку, застосування ч. 5 ст. 72 КК, а саме не зарахування йому у строк відбуття покарання терміну попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2018 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, просив змінити постановлений щодо нього вирок місцевого суду.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені засудженим у згаданій апеляційній скарзі і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що рішення місцевого та апеляційного судів у частині визначення розміру призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Таким чином, з урахуванням обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів та його особи, який має судимість і вчинив злочини під час іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. З урахуванням вищенаведеного наявність у ОСОБА_4 пом`якшуючих покарання обставин не може слугувати достатньою підставою для застосування до нього положень ст. 69 КК.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків з питання правильності призначеного ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, адвокат у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3