Єдиний унікальний номер 205/761/20
Провадження № 1-кп/205/742/20
УХВАЛА
12 березня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000029, який надійшов разом з угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним, відносно:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, маючої середню освіту, одруженої, має на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження, працюючої контролером КП «Дніпроводоканал», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої:

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2020 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до якого остання обвинувачується в тому, що 04.01.2020 приблизно о 12:00, вона знаходячись у приміщені супермаркету «Varus» за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 38, у рибному відділі біля вагів самообслуговування побачила мобільний телефон Samsung Galaxy А10, що належить потерпілій ОСОБА_6 . В цей момент у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: мобільного телефону марки Samsung Galaxy А10, чорного кольору imei НОМЕР_1 imei НОМЕР_2 S/N: НОМЕР_3 , вартістю, 2943,00, що належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у вказаному місці та час, усвідомлюючи що за її діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою збагачення, ОСОБА_3 підійшла до вагів самообслуговування у рибному відділі, накривши рукою мобільний телефон Samsung Galaxy A10 чорного кольору поліетиленовими пакетами, взяла його та поклала в кишеню куртки, яка була вдягнута на ній, тим самим таємно викрала чуже майно. Після чого, ОСОБА_3 , утримуючи при собі викрадене, з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми протиправними діями потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 2943,00 гривень.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом з укладеною 29.01.2020 року угодою про примирення між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 , відповідно до умов якої обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України за обставин, викладених у повідомленні про підозру, повністю відшкодувала заподіяні збитки потерпілій ОСОБА_6 , а також сторони узгодили покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні угоду про примирення підтримали, просили її затвердити вироком суду та призначити обвинуваченій ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 заявила, що угоду вона укладала добровільно, без примусу.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, направила суду власноруч написану письмову заяву, в який просила проводити підготовче судове засідання без її участі.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди, зазначив, що угоду було укладено та підписано сторонами після виконання всіх слідчих та процесуальних дій досудового розслідування кримінального провадження, складання та затвердження обвинувального акту та вручення його копії обвинуваченій ОСОБА_3 .
Суд, ознайомившись з обвинувальним актом та укладеною сторонами угодою про примирення, вислухавши думки прокурора, обвинуваченої та її захисника, вважає, що угода не підлягає затвердженню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Згідно положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Потерпіла ОСОБА_6 на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, попре визнання судом її явки обов`язкової, надавши суду заяву, в якій наполягає на розгляді кримінального провадженні без її участі.
Неявка потерпілої в судове засіданні з розгляду угоди про примирення вказує на обґрунтовані підстави вважати, що між сторонами відсутнє реальне примирення, що у відповідності до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови у затвердженні угоди.
Окрім того, угода не відповідає вимогам процесуального закону, зокрема положенням ст. 471 КПК України щодо її змісту з огляду на наступне.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що угоду про примирення було укладено після складення слідчим та погодження прокурором обвинувального акту щодо ОСОБА_3 та вручення їй копії обвинувального акту, тобто фактично після пред`явлення останній обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Проте, на порушення вимог ст. 471 КПК в угоді не зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що підписану нею та потерпілою ОСОБА_6 угоду готував та роздруковував слідчий у службовому кабінеті. Зазначена обставина свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 469 КПК України, згідно яких домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Участь слідчого у процесі укладання та підписання угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може вказувати на недобровільність укладання сторонами угоди про примирення, що унеможливлює її затвердження судом.
З огляду на сукупність викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що угода про примирення, укладена 29.01.2020 року між потерпілою ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_3 у кримінальному провадженні 0000029 не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, у разі відмови у затвердженні угоди у кримінальному провадженні досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Оскільки укладання угоди про примирення відбулося після закінчення досудового розслідування та вручення обвинуваченій ОСОБА_3 копії обвинувального акту, всі слідчі та процесуальні дії досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчені, суд вважає, що судове провадження підлягає продовженню у загальному порядку.
Керуючись ст.ст. 314, 315, 369-371, 372, 474 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про примирення у кримінальному провадженні № 0000029, укладеної 29 січня 2020 року між потерпілою ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_3 .
Судове провадження у кримінальному провадженні здійснювати в загальному порядку.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що повторне звернення з угодою не допускається.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1