Справа 752/2204/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1108/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 05 » лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
з участю прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плесецьке Васильківського р-ну Київської обл., гр. України, працюючого, освіта середньо-спеціальна, одружений, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий згідно вимог ст. 89 КК України,

визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 в строк призначеного покарання строк досудового тримання під вартою з 08.01.2017 р. по 11.01.2017 р. включно.

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_8 в період часу з 22 год. 30 хв. 07.01.2017 р. по 4 год. 08.01.2017 р., точного часу досудовим слідством не встановлено, знаходячись в одній із кімнат квартири АДРЕСА_3 , умисно з метою таємного викрадення чужого майна, почав шукати у кімнаті цінні речі.
Від шуму прокинулася ОСОБА_9 , яка зайшовши до кімнати виявила ОСОБА_8 , який, розуміючи, що його протиправні дії, направлені на викрадення майна помічені ОСОБА_9 , з метою доведення свого злочинного умислу на обернення чужого майна на свою користь до кінця, наніс ОСОБА_9 удар кулаком обличчя заподіявши легкі тілесні ушкодження, які не були небезпечні для життя в момент заподіяння, від чого ОСОБА_9 частково втратила орієнтацію та впала на підлогу.
Після цього ОСОБА_8 викрав майно, яке належало потерпілій ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон марки «Самсунг-Дуос» вартістю 3800 грн. з вмонтованою карткою пам`яті об`ємом 16 гігабайт вартістю 300 грн., мобільний телефон марки "Самсунг» вартістю 1500 грн., ювелірні вироби, а саме: золотий ланцюжок 585 проби масою 2 г вартістю 2000 грн., дві обручальні золоті каблучки 585 проби загальною вартістю 8000 грн., три срібні каблучки загальною вартістю 1000 грн., одну каблучку із біжутерії вартістю 300 грн., копілку металеву в якій знаходились грошові кошти в сумі 104 грн. 50 коп., лижну маску вартістю 100 грн. та грошові кошти із гаманця в сумі 3000 грн., всього на загальну суму 20 104 грн. зникнувши з викраденим з місця злочину.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , просив скасувати вирок в частині призначеного покарання та змінити вирок, пом`якшивши призначене ОСОБА_8 покарання і призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вважає, що суд при ухваленні вироку послався на неналежний і недопустимий доказ - протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 08.01.2017р., оскільки даний протокол не міститься в реєстрі матеріалів даного кримінального провадження і не був відкритий ні захисту, ні обвинуваченому; зазначив, що суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував думку потерпілої, яка вибачила його та в достатній мірі не врахував ряд обставин, що пом`якшують його покарання, а саме визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність попередніх судимостей, постійне місце проживання і роботи, позитивні характеристики, відсутність обставин, що обтяжують покарання і безпідставно не застосував ст.ст. 69, 75 КК України.
Також, на думку апелянта, суд не врахувавши вимоги ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, при визнанні обвинуваченим вини, призначив найсуворіше покарання у виді 2/3 максимального строку покарання передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційні скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 186 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Посилання захисника як на неналежний доказ на протокол прийняття заяви про вчинення злочину, на думку апеляційного суду, є безпідставними, оскільки факт звернення потерпілої до органів досудового розслідування із заявою про вчинення злочину ніким не оспорюється і врахування судом вказаного доказу не вплинуло на правильність прийнятого судом рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК України є умисним тяжким злочином проти власності, дані про особу обвинуваченого, який раніше згідно вимог ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується, працює, одружений, його молодий вік, обставини, що пом`якшують покарання часткове визнання вини, часткове відшкодування заданих збитків та відсутність обставин, що обтяжують його покарання.
Доводи апеляційної скарги захисника про безпідставне неврахування судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 - визнання ним фактичних обставин злочину, щире каяття, з`явлення із зізнанням у зв`язку з цим можливість застосування до ОСОБА_8 вимог ст.ст.69,75 КК України, на думку апеляційного суду, є безпідставними.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково заперечивши, що наніс потерпілій удар, шкоду, незважаючи на тривалий час який пройшов з моменту вчинення злочину, відшкодував частково, з`явився до потерпілої лише після того, як вона сама розшукала його.
Сукупність вказаних обставин не дає апеляційному суду підстав для застосування щодо ОСОБА_10 ст.ст. 69,75 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання неможливо без реального відбування ним покарання.
Посилання захисника на те, що суд призначив ОСОБА_10 покарання, яке не відповідає його особі та тяжкості вчиненого внаслідок суворості, є необґрунтованим, оскільки суд призначив обвинуваченому мінімальний строк покарання, передбачений санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
За таких обставин призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання за вчинений ним злочин за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України. Підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді_______________ _________________ _______________