Справа №481/1422/16-к
Провадж.№1-кп/481/29/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000795 від 06 грудня 2016 року, відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Миколаїв Миколаївської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого 02 червня 2016 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,
про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
з участю учасників судового провадження: сторін: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

02 червня 2016 року Новобузьким районним судом Миколаївської області ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.
18 серпня 2016 року органом пробації в Миколаївській області, ОСОБА_3 був поставлений на облік та письмово ознайомлений з порядком та умовами відбування призначеного покарання та попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання. Крім цього ОСОБА_3 , було ознайомлено під підпис з умовами відбування покарання передбачені ст. 37 КВК України, а саме додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації та ст. 40 КВК України, а саме те, що стосовно особи, яка ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали правоохоронним органам для відповідного реагування для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України.
Незважаючи на попередження посадових осіб органу пробації в Миколаївській області ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на невиконання покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, умисно, усвідомлюючи те, що неявкою він ухиляється від призначеного йому покарання, без поважних на те причин не з`являвся до Новополатвської сільської ради Новобузького району Миколаївської області у період з 22.08.2016 року по 06.12.2016 року, до відбуття призначеного рому покарання, не приступив.
Таким чином ОСОБА_3 , будучи засудженим Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, без поважних на те причин, умисно ухилився від відубвання покарання.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав, танадав показання, якими підтвердив усі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення. Пояснив, що дійсно 02 червня 2016 року Новобузьким районним судом Миколаївської області засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Підтвердив, що 18 червня 2016 року працівниками органу пробації в Миколаївській області був поставлений на облік та письмово ознайомлений з порядком та умовами відбування призначеного покарання та попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання та цього ж дня отримав направлення до Новополтавської сільської ради для виконання призначеного йому покарання. Однак такого покарання не відпрацьовував так як не хотів та і не мав на це часу. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:
Матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_3 , відповідно до яких:
Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 червня 2016 року, ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт:
Згідно розпорядження згаданий вище вирок набрав законної сили 20 червня 2016 року;
18 серпня 2016 року Новобузьким РВ КВІ ОСОБА_3 було поставлено на облік та 18 серпня 2016 року під підпис засудженого ОСОБА_3 ознайомлено із порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт;
Постановою інспектора Новобузького РВ КВІ від 18 серпня 2016 року встановлено засудженому ОСОБА_3 періодичність проходження реєстрації, ознайомлено засудженого із порядком та умовами проходження реєстрації та відбування покарання;
згідно направлення від 18 серпня 2016 року ОСОБА_3 направлено до Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області для відбування покарання за вироком суду у виді громадських робіт,
довідкою Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 13 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_3 не прибув і не приступив до відпрацювання громадських робіт;
згідно подання Новобузького РВ КВІ від 06 вересня 2016 року Новобузькому ВП ГУНП в Миколаївській області доручено здійснити привід засудженого ОСОБА_3 , який на виклики та повідомлення не з`являється;
довідкою Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 11 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_3 не прибув і не приступив до відпрацювання громадських робіт;
згідно подання Новобузького РВ КВІ від 17 жовтня 2016 року та 01 листопада 2016 року Новобузькому ВП ГУНП в Миколаївській області доручено здійснити привід засудженого ОСОБА_3 , який на виклики та повідомлення не з`являється;

ОСОБА_3 неодноразово було попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 389 КК України у випадку його ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт;
поясненнями ОСОБА_3 про причини ухилення його від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, у яких він не вказував на жодну із причин такого ухилення;
рапортом інспектора Новобузького РВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області від 25 листопада 2016 року встановлено, що інспектор Новобузького РВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_5 доповідав начальнику Новобузького РВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області про те, що під час перевірки місця проживання засудженого ОСОБА_3 в останнього було відібрано пояснення з приводу порушень порядку та умов відбування покарання, винесено застереження у вигляді письмового попередження та вручено виклик до Новобузького РВ КВІ;
довідками Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 29 листопада 2016 року, 16 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_3 не прибув і не приступив до відпрацювання громадських робіт;
листом Новобузької ЦРЛ від 14 грудня 2016 року підтверджено те, що ОСОБА_3 , який проживає у с. Трояни Новобузького району Миколаївської області за період з 18 серпня 2016 року по 06 грудня 2016 року за медичною допомогою до Новобузької ЦРЛ не звертався та на стаціонарному лікуванні не перебував
повідомленнями начальника Новобузького РВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області від 12 січня 2017 року та 20 лютого 2020 року встановлено, що начальником Новобузького РВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області повідомлено прокурору Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури про те, що засуджений до громадських робіт ОСОБА_3 до відбуття покарання не приступив та не відпрацював жодної години призначеного покарання;
відомості за таким повідомленням внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000795 від 06 грудня 2016 року відносно ОСОБА_3 за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст.91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Таким чином суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 , будучи засудженим 02 червня 2016 року вироком Новобузького районного суду Миколаївської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, свідомо ухилявся від відбування громадських робіт, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , та досудової доповіді, останній проживає у АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, судимий.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, при призначенні покарання ОСОБА_3 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який являється злочином невеликої тяжкості, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, яким не заподіяно шкоди, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу винного, який не вперше притягається до кримінальної відповідальності, пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у виді арешту в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене ним порушення.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 02.06.2016 р. засуджений Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, однак, у період з 22 серпня 2016 року по 06 грудня 2016 року вчинив новий злочин, тобто до повного відбуття покарання, призначеного вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 червня 2016 року.

Відповідно до вимог, викладених в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при застосуванні правил ст. 71 КК України, судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати по справі та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 02 (двох) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 червня 2016 р., та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 02 (двох) місяців 10 днів арешту.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Речовий доказ матеріали подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити при таких матеріалах.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1