ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/23/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
11 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2019 року про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, до засудження проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
засудженого: 07.09.2017 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185 ч.4 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі.
початок строку: 01.12.2016 року, кінець строку: 22.01.2021 року,

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи у задоволенні подання начальник ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що він за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочувався 4 рази. На сьогодні працевлаштований, але не тривалий час. Раніше неодноразово судимий за умисні злочини. 06.11.2014 року був умовно достроково звільнений від відбування покарання, проте вчинив новий злочин, що вказує про не доведення ним свого виправлення.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів указує, що всупереч вимог ст.81 КК України судом не було враховано поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, його ставлення до праці та вплив на інших засуджених. Належним чином не було досліджено всі матеріали справи та не надано належної оцінки поясненням самого засудженого. Зазначає, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, постійно працює, має 4 заохочення, відбув частини строку покарання, характеризується позитивно. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання та ухвалити нову ухвалу про задоволення подання начальник ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ..
Захисник ОСОБА_8 просить апеляційний розгляд проводити за його відсутності, про що ним зазначено в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, позицію засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі з 01.12.2016 року засуджений ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 4 заохочення за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки. На сьогодні працевлаштований, але не тривалий час. Згідно постанови начальника установи від 22.05.2019 року переведений до дільниці соціальної реабілітації.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

22.05.2019 року йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на засудженого ОСОБА_7 , в місцях позбавлення волі він перебуває з 04.12.2016 року, а в ДУ «Північна виправна колонія №90» - з 04.05.2017 року. За весь час відбування покарання має лише 4 заохочення, які датовані 2018 та 2019 роком, тобто отримані напередодні настання пільги на умовно-дострокове звільнення. Встановлене не дає жодних підстав вважати, що позитивна поведінка засудженого є стійкою, а кількість та вид отриманих ним заохочень не свідчить про доведення ним свого виправлення.

Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, 06.11.2014 року умовно-достроково звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний тяжкий злочин, за який зараз відбуває покарання,що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2019 року про відмову у задоволенні подання начальник ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3