ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4822/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/29/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Харківськогорайонного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Харківськогорайонного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоногвардейськ м. Кіровська Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 8 рокі позбавлення волі.
Вказаним вироком встановлено, що приблизно 07 або 08 травня 2018 року, після 22 або 23 години, більш точної дати та часу під час судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в себе в дома, за адресою: АДРЕСА_1 , де також з ним, в цьому ж будинку перебував малознайомий для нього ОСОБА_9 .
Перебуваючи за вказаною адресою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спільно розпивали спиртні напої, в ході чого між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 , діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 , діючи умисно, користуючись мотивом неприязного відношення до ОСОБА_9 , з метою протиправного заподіяння його смерті, наніс останньому один удар саморобним ножем у вигляді чотиригранного багнету в область грудної клітини, спричинивши ОСОБА_9 згідно з висновку судово-медичної експертизи № 48/10-12/1555-ДМ/18 від 05.07.2018 проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, з ушкодженням міжреберних м`язів, навколосерцевої сумки та тканини серця, що згідно з п.п. 4.8.2.1.3.г. правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, Наказу № 6 МОЗ України від 19.01.95 носить ознаки тяжкого тілесного ушкодження, по критерію небезпеки для життя, від якого ОСОБА_9 помер на місці скоєння злочину.
Причиною смерті ОСОБА_9 є крововтрата, що розвинулася в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, з пошкодженням серця.
Побачивши, що ОСОБА_9 помер, ОСОБА_7 , з метою приховування скоєного ним злочину, вирішив позбавитися трупа ОСОБА_9 та перетягнув труп на територію двора сусідньої квартири, а саме, на територію двора дома АДРЕСА_2 , та викинув його в каналізаційну яму. В подальшому, 22.05.2018 господиня вищевказаної квартири випадково при огляді каналізаційної ями виявила там труп ОСОБА_9 .

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Харківськогорайонного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року, застосувати до нього положення ст.69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений посилається на те, що він повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні мати похилого віку, яка потребує лікування та постійного догляду.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, пом`якшивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі, посилаючись на те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно прияв сприяв слідству у розкритті злочину, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом із матір`ю, має двох повнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Крім того, апелянт зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого у повній відповідності норм КПК України та слушно дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК КПК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено за вчинення умисного вбивства покарання у виді позбавлення волі строком 8 років, тобто наближеного до мінімальних розмірів, встановлених санкцією ч.1 ст.115 КК України.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але і врахував конкретні обставини справи та наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, суд при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не має законного джерела прибутків, неодружений, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також судом встановлені обставини, що пом`якшують покарання, у виді сприяння у розкритті злочину та щирого каяття, а також обставину, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, - вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, які призначено обвинуваченому.
Апеляційні доводи захисника про те, що судом помилково встановлено обставину, що обтяжує покарання, у виді вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння є безпідставними та суб`єктивними, оскільки ОСОБА_7 під час судового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції повністю визнав свою в пред`явленому обвинуваченні; пояснив суду, що 07 або 08 травня 2018 року, десь після 22 - 23 годині він разом з малознайомим йому ОСОБА_9 знаходився за місцем свого мешкання та спільно вживали спиртні напої; при судово-токсикологічній експертизі крові трупу ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у кількості - 4,09%, що відповідає тяжкої алкогольної інтоксикації. За таких обставин, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про відсутність доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 злочину саме в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів, враховуючи фактичні обставини, неповоротність спричинених наслідків від злочинних дій ОСОБА_7 та наявність обтяжуючої покарання обставини, не погоджується з апеляційними доводами захисника та обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення покарання у зв`язку з тим, що останній розкаявся у вчинених злочинах, сприяв розкриттю злочину та має матір похилого віку, яка потребує його допомоги, а також повнолітніх сина і доньку, з якими підтримує міцні соціальні зв`язки.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а будь-яке пом`якшення призначеного покарання, в тому числі із застосуванням норм ст.69 КК України, - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.
Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять доводів, які могли свідчити про наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання у виді 8 років позбавлення волі за вчинення умисного вбивства, через його суворість, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, обставини його скоєння та дані про особу обвинуваченого, з урахуванням положень статті 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України. Цих обставин не надано стороною захисту і під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Крім того, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
За таких обставини, апеляційне прохання обвинуваченого та захисника про зміну вироку та призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 76, 69, 69-1 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому є справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Харківськогорайонного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді