Справа № 466/4403/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/30/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 466/4403/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки;
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч. 2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за даним вироком суду частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2018 року та призначено остаточне покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 03.01.2019 року, близько 19.00 год. перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «Хумана», що знаходиться за адресою: м.Львів, пр.Чорновола, 95 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно викрав чоловічу куртку, чорного кольору, фірми «Найк», вартістю 700 грн, чим заподіяв ТхОВ «Хумана Захід» матеріальну шкоду у вищевказаному розмірі.
Крім цього, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 02.02.2019, близько 14.15 год, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 317, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, таємно викрали два металеві швелери типу «П-10», чим заподіяли ПП «Ромб+» матеріальну шкоду у розмірі 735,04 грн. Умисел не довели до завершення з причин, які не залежали від їх волі, оскільки, були затримані працівниками охорони, у зв`язку із чим майном не розпорядилися.
Обвинувачений ОСОБА_6 27.04.2019, близько 18.30 год, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 364, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав із автомобіля марки «Isuzu Midi», державний номерний знак НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «LG», моделі «Х230», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартістю 3000 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у вищевказаному розмірі.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить пом`якшити йому покарання та застосувати ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить врахувати, що він щиро кається у вчиненому, на утриманні у нього перебуває малолітня дитина 2,5 років (від цивільного шлюбу) та мати похилого віку, з якою він проживає.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Прокурор судове рішення вважає законним, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України.

Вирок суду іншими учасниками судового провадження не оскаржувався.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в апеляційній скарзі не оспорюються.
Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується; обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття; відсутність обставин, які обтяжують покарання, та призначене в межах, встановленого санкцією частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Доводи ОСОБА_6 про неврахування судом при призначенні покарання особи обвинуваченого та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого через суворість колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Усі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , тяжкість вчинених злочинів були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинені злочини у вигляді одного року одного місяця позбавлення волі через суворість не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, немає.
Апеляційні вимоги про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 (зі змінами і доповненнями) частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Суд першої інстанції визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді одного року двох місяців за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
Оскільки ОСОБА_6 вчинив нові злочини під час іспитового строку, встановленого вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2018, то до нього не може бути застосована ст. 75 КК України.

З урахуванням тяжкості злочинів та обставин справи, колегія суддів вважає, що досягнення встановленої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого та неможливе без відбування ним покарання, а тому підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України не вбачає.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку в частині призначення покарання та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.
Апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4