ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002784 від 13.12.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Радиванівка, Кам`янського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0002784 від 13.12.2019 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні і кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Провадження №11кп/822/238 /20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8 Категорія ст.289 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.70 ч.1 КК України ОСОБА_6 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_9 залишено обраний у виді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 08 січня 2020 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін перебування останнього під вартою в Державній установі Чернівецький слідчий ізолятор, а саме з 31 грудня 2019 року по 02 січня 2020 року.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь Держави кошти в сумі 785,05 грн., в рахунок відшкодування витрат на проведення в ході досудового розслідування судової експертизи.

На вказаний вирок суду І інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, призначивши йому покарання із застосуванням вимог ст.ст. 69,75 КК України.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд 1 інстанції при призначенні йому покарання, не в повній мірі врахував всі наявні у справі обставини, призначивши йому несправедливе та суворе покарання, якене відповідає тяжкості скоєних злочинів та його особі. Дані обставини у своїй сукупності, на думку апелянта, дають підстави для пом`якшення призначеного йому покарання і застосування до нього вимог ст.75 КК України.

Від інших учасників судового розгляду інших апеляцій та заперечень на неї не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини в ній зазначені, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок районного суду залишити без змін, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, у кінці серпня 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у гаражному приміщенні будинку АДРЕСА_3 таємно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом вільного доступу викрав із гаражного приміщення велосипед з електродвигуном червоно-чорного кольору вартістю 400 доларів США, який належав ОСОБА_10 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, 27.12.2019 року біля 04-10 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 77 по вулиці Героїв Майдану м. Чернівці, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підійшов до припаркованого автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_1 , та шляхом підбору ключа, відчинив двері вказаного транспортного засобу, сів за кермо та поїхав, заволодівши належним потерпілому ОСОБА_11 транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_1 , вартість якого становить 19200 гривень, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н. НОМЕР_1 , таємно, шляхом демонтування з комплектації автомобіля викрав автомагнітолу сірого кольору із зеленою підсвіткою марки «FP-350», чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 400 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 31.12.2019 року близько 03-40 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 160 по вул. Героїв Майдану м. Чернівці, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підійшов до припаркованого автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_2 та шляхом розбиття вікна задніх правих дверей, відчинив двері автомобіля, сів за кермо, запустив двигун, шляхом зламу замка запалювання та рушив з місця, тим самим незаконно заволодів належним потерпілому ОСОБА_12 транспортним засобом ВАЗ 210704, д.н. НОМЕР_2 , завдавши останньому матеріальну шкоду на суму 60000 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні автомобіля марки ВАЗ 210704, д.н. НОМЕР_2 , таємно, викрав портативну блютуз-колонку, вартістю 300 грн., колонку чорного кольору, вартістю 250 грн., комплект запобіжників, вартістю 70 грн., пульт дистанційного керування, вартістю 80 грн., чим завдав ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 700 грн., про те не зміг розпорядитися викраденим з причин, що не залежали від його волі, тобто не довів злочин до кінця, оскільки під час здачі викраденого автомобіля до металобази був затриманий працівниками поліції.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Вина ОСОБА_6 у вчинені таємного викрадення чужого майна, незаконного заволодіння транспортним засобом, таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і в апеляції не оспорюються.

А тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено матеріалами даного кримінального провадження, районний суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Щодо виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_6 за вчинені злочини, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про можливість пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання визнано щире каяття, те що раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, врахував тяжкість злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , як такого, що є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та прийшов до вірного висновку, про відсутність підстав для обрання покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Призначення реального покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання, попередження нових злочинів лише в ізоляції його від суспільства.

Судом при призначенні покарання враховано вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно, обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд врахував усі ті обставини, на які апелянт вказує в поданій апеляційній скарзі.

Крім того, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 про призначення йому остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі умовно, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки останній подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити його, при цьому просить призначити йому покарання, яке за своїм розміром та видом є більш суворе, ніж те, яке йому було призначене судом першої інстанції. А тому колегія суддів, за відсутності апеляційних скарг прокурора чи потерпілих, позбавлена можливості постановити вирок, призначивши ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром та видом є більш суворе, ніж те, яке йому було призначене судом першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2020 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3