Справа № 333/7356/19 Провадження №1-в/333/48/2020
УХВАЛА
Іменем України

03 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника заявника ОСОБА_4 ,

лікаря психіатра ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої ставиться

питання про продовження примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у режимі відеоконференції, матеріали заяви головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_8 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_8 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відносно ОСОБА_7 , 1985 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_7 перебуває під наглядом лікаря-психіатра в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради з 2009 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, дефект змішаного типу».
19.06.2010 року скоїв злочин, у зв`язку з чим було проведено амбулаторну психіатричну експертизу. Враховуючи визнання ОСОБА_7 неосудним, з 22.11.2010 року по 08.05.2012 року згідно ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2010 року знаходився на примусовому лікуванні в обласній психіатричній лікарні з загальним типом нагляду. У подальшому, примусові заходи медичного характеру були змінені на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку.
Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку було неодноразово продовжено, останній раз - 08.08.2019 року. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_7 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної форми, безперервний тип перебігу, дефект змішаного типу, тому потребує продовження примусової міри медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

У судовому засіданні представник лікарні ОСОБА_4 заяву підтримав та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у цій заяві.
Лікар-психіатр ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_7 проходить лікування, усі призначення лікарів виконує, з`являється до лікарні добровільно, жодного разу не зверталися до працівників поліції щодо приводу останнього до лікарні. У період з 28.10.2019 по 06.01.2020 року перебував у психіатричній лікарні, до якої звернувся добровільно. Виписали з лікарні, так як покращився його стан здоров`я. На її думку, необхідно продовжити заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення заяви головного лікаря, враховуючи висновки лікарів.

ОСОБА_7 заперечував проти задоволення заяви головного лікаря. При цьому зазначив, що він кожного місяця приходив до лікаря добровільно, виконував усі лікарські настанови з приводу лікування. Процес примусових заходів медичного характеру полягає у тому, що один раз на місяць він приходить до лікаря, який робить ін`єкцію та надає певні пігулки для вживання. Він, коли відчуває себе гірше по стану здоров`я, сам звертається за допомогою до лікарів. Останній раз лікувався стаціонарно у психіатричній лікарні з 28.10.2019 року по 06.01.2020 року. Звернувся добровільно, але цього разу звернувся у зв`язку з тим, що фактично у нього не вистачало грошей на проживання, а у лікарні, крім лікування можливо було отримувати безкоштовну їжу. На цей час надає свою згоду на добровільне лікування. Постійне лікування у примусовому порядку не дає йому можливості влаштуватися на роботу, а грошових коштів, які він отримує як особа з інвалідністю з приводу психіатричної допомоги, йому не вистачає на проживання.
Захисник ОСОБА_6 підтримав думку ОСОБА_7 і зазначив, що якщо останній не заперечує проти призначеного лікування, то призначення саме такого лікування у примусовому порядку є безпідставним.

Суд, заслухавши думку представника Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, лікаря-психіатра, прокурора, ОСОБА_7 та його захисника, дослідивши матеріали заяви дійшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , 1985 року народження, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під наглядом лікаря-психіатра у диспансерній групі в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради з 2009 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, дефект змішаного типу». З 28.10.2010 року ОСОБА_7 є особою з інвалідністю ІІ групи по психічному захворюванню.
19.06.2010 року ОСОБА_7 по телефону повідомив, що замінував ДніпроГЕС, тому за цим фактом було порушено кримінальну справу і під час її розслідування відносно ОСОБА_7 проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, згідно висновку якої останній був визнаний неосудним.
З 22.11.2010 року по 08.05.2012 року відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2010 року знаходився на примусовому лікуванні в обласній психіатричній лікарні з загальним типом нагляду.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2012 року примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації в психіатричну лікарню з загальним типом нагляду були змінені на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку.
У подальшому амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку продовжувалася ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя 15 разів, останній раз - 08.08.2019 року.
З 28.10.2019 року по 06.01.2020 року ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні, до якої звернувся у добровільному порядку.
Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 244 від 18.12.2019 року ОСОБА_7 страждає на тяжкий психічний розлад «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, змішаний тип дефекту», внаслідок чого виявляє небезпеку для оточуючих, тому потребує продовження примусової міри медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Згідно ч. 1 ст.95 КК України продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно з вимогами ст. 514 КПК України продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження застосування таких примусових заходів.

Положеннями ст. 96 КК України передбачено, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром: особі, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) - на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою законного представника такої особи.
У разі погіршення стану психічного здоров`я особи, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, та ухилення від виконання цією особою або її законним представником рішення суду про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку психіатрична допомога може надаватися на підставах та в порядку, передбачених статтями 14, 16 і 17 цього Закону.

У судовому засіданні ОСОБА_7 зазначив про добровільне і свідоме бажання проходити лікування, яке йому призначено лікарями і з відповідною письмовою заявою звернувся до суду. Стан його здоров`я задовільний, він приймає усі ліки, не нехтує їх вказівкам.

Відповідно до п.24 висновку комісії лікарів-психіатрів № 244 від 18.12.2019 року ОСОБА_7 на цей час перебуває у ясній свідомості, тому його заява про добровільне лікування, написана письмово та надану до суду від 03.02.2020 року, суд вважає усвідомленою письмовою згодою у розумінні вимог ст.12 ЗУ «Про психіатричну допомогу».

Жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 під час застосування до нього примусових заходів медичного характеру у формі амбулаторної психіатричної допомоги у період з 27.03.2012 року по день розгляду справи не приходив до лікаря у встановлений час або до нього застосувалися заходи приводу за допомогою працівників поліції, суду не надано. Про це зазначила у своїх поясненнях і лікар-психіатр.

Також, у вказаному висновку (п.24) вказано, що останній доступний продуктивному контакту, настрій рівний, спокійний, в поведінці впорядкований, реальних планів на майбутнє не будує. Водночас, під час судового засідання ОСОБА_7 повідомив, що він збирається влаштовуватися на роботу, так як грошових коштів, що сплачуються йому пенсія особі з інвалідністю не вистачає.

Крім того, у висновку лікарів-психіатрів відсутні дані щодо небезпеки з боку ОСОБА_7 для оточуючих, а також для себе. Жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 протиправних дій щодо себе, своєї матері (з якою він проживає) чи будь-якої іншої особи ні представником лікарні, ні лікарем-психіатром, на дано не було. Під час судового розгляду судом також не встановлено небезпечність ОСОБА_7 .

Враховуючи що суду представником лікарні не доведено необхідність продовження саме примусового лікування відносно ОСОБА_7 , тобто безпосередньо не надані докази щодо ухилення ОСОБА_7 призначеного лікування, яке він потребує, а навпаки є усвідомлена письмова заява останнього щодо такого лікування, відсутні докази щодо небезпечності ОСОБА_7 для себе та для оточуючих, з урахуванням того, що примусове лікування певним чином обмежує права та інтереси останнього, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_8 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відносно ОСОБА_7 відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 14, 16, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 95, 96 КК України, ст.ст.512, 514 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_8 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 05.02.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1