Провадження № 1-кс/947/6037/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000388 від 01.04.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.14, ч. 4 ст.190, ч. 4 ст.189, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва прокуратури Одеської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000388 від 01.04.2020 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.14, ч. 4 ст.190, ч. 4 ст.189, ч.4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 КК України та обвинуваченим у вчиненні ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 КК України у складі організованої групи по кримінальному провадженню, що перебуває на розгляді Київського районного суду міста Одеси, 20.01.2020 був звільнений з під варти у зв`язку зі зміною йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, однак на шлях виправлення не став вчинивши кримінальне правопорушення за наступних обставин.

У період з 20.01.2020 по 30.04.2020, ОСОБА_5 , перебуваючи в невстановленому місці в межах міста Одеси,отримав за невстановлених обставин від невстановлених осіб інформацію про те, що квартира АДРЕСА_1 не зареєстрована в ДРРП на нерухоме майно та тривалий час, у зв`язку з чим, у ОСОБА_5 виник корисливий злочинний умисел на заволодіння зазначеною квартирою з метою особистого збагачення з подальшим її перепродажем особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої тим самим визначивши зазначену квартиру як предмет злочинного посягання.

При цьому, постановою Кабінету міністрів України від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджений перелік державного майна України, яке передавалось у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), на підставі якої прийнято рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 №266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», яким весь житловий та нежитловий фонд рад був переданий у комунальну власність.

Таким чином, територіальною громадою міста Одеси в установленому законом порядку було набуто право власності на весь житловий фон, зокрема і на вказану квартиру.

Способом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 визначив реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за співучасниками, або за підконтрольними співучасникам особами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) на підставі підроблених документів, що посвідчують особу та підтверджують наявність у такої особи майнових прав на нерухоме майно, у тому числі відмінних від права власності та інших документів, необхідних для безперешкодної реєстрації в ДРРП об`єкту нерухомості з подальшим перепродажем вже зареєстрованого нерухомого майна не обізнаним у злочинному походженні придбаного майна.

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 у період часу з середини березня 2020 року по 14 годин 31 хвилин 02.04.2020 у якості співучасника залучено ОСОБА_6 , якому за участь у заволодінні вищевказаним майном ОСОБА_5 запропонував грошову винагороду у сумі 100 доларів США. На вказану пропозицію ОСОБА_6 надав свою добровільну згоду.

Роль ОСОБА_6 полягала у введенні осіб уповноважених на здійснення реєстраційних дій відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в оману через видачу себе за іншу особу з використанням підроблених документів що посвідчують особу та підтверджують наявність майнових прав на нерухоме майно з подальшою реєстрацією за такою особою права власності на предмет злочинного посягання в ДРРП.

Приступивши до виконання злочинного плану, ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний намір, з метою корисливого незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , перебуваючи у достеменно невстановленому місці в межах міста Одеси, у період часу з березня 2020 року по 02.04.2020 невстановленим шляхом придбав (здобув) наступні документи: бланк паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 31.10.2005, начебто, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в дійсності видавався на ім`я ОСОБА_8 , картку РНОКПП № НОМЕР_2 видану, начебто, на ім`я ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 від 12.07.1999, начебто видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, технічний паспорт б/н на квартиру АДРЕСА_1 від 12.09.1999 складений, начебто, ТОВ «Юрікс» (ЄРДПОУ:21020149) та лист КП «БТІ ОМР» від 14.11.2018 №474382.24 виданий, начебто, ОСОБА_7 про те, що на вищевказаний об`єкт нерухомості за даними комунального підприємства не зареєстровано право власності.

У подальшому, у той же період часу, ОСОБА_5 передав для використання вищевказаний пакет документів ОСОБА_6 зазначивши, що йому належить прибути до нотаріуса ОМНО ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де представившись анкетними даним ОСОБА_7 подати заяву про реєстрацію в ДРРП права власності на квартиру АДРЕСА_1 та як підставу для внесення відомостей до ДРРП подати нотаріусу вищевказаних правовстановлюючих документів.

На виконання злочинного плану ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та корисливою метою ОСОБА_6 02.04.2020 прибув до нотаріуса ОМНО ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де представившись анкетними даним ОСОБА_7 ввівши тим самим зазначеного нотаріуса в оману, об 14 годині 31 хвилині подав заяву про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Будучи введеною в оману, нотаріус ОМНО ОСОБА_9 , за результатом розгляду заяви ОСОБА_6 , який представлявся анкетними даними ОСОБА_7 про реєстрацію права власності та документів поданих останнім, 04.04.2020 об 13 годині 35 хвилин прийнято рішення №51884036 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та зареєстровано в ДРРП право власності на квартиру АДРЕСА_1 за анкетними даними ОСОБА_7 під якими в дійсності діяв ОСОБА_6 .

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, з метою незаконного збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволодів правом власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 15 000 доларів США, що станом на 30.04.2020 за офіційним курсом НБУ становить 404 550 гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тим самим заволодівши чужим майном на вказану суму.

У зв`язку з вищевикладеним, квартира АДРЕСА_1 ,відповідно до ст.98 КПК України, було визнано речовим доказом, адже вказаний об`єкт є предметом злочини та разі не накладення арешту може зашкодити слідству та законним правам та інтересам учасників провадження, у зв`язку з чим виникла необхідність у накладені арешту на майно.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, разом з цим від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без її участі. Відповідно до рапорту слідчого, квартира зареєстрована за неіснуючою особою, у зв`язку з чим, забезпечити його явку до суду не можливо.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є об`єктом кримінально протиправних дій, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Викладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання речових доказів від 07.05.2020 року, відповідно до якої квартира АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000388 від 01.04.2020 року.

Крім того, на теперішній час існує реальна загроза щодо вчинення невстановленими особами протиправних дій відносно зазначених об`єктів нерухомого майна, тому існує необхідність у їх збереженні.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, наявність достатніх підстав вважати, що зазначений у клопотанні об`єкт нерухомого майна, з необхідністю арешту якого звертається сторона обвинувачення, може бути об`єктом кримінально протиправних дій, в цілях забезпечення його збереження, виключення можливості відчуження, передачі майна, та забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, слідчий суддя приходить до що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власників майна, про які йдеться в клопотанні, та якого такі особи зазнають внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Також, враховуючи ризик переоформлення, відчуження, а також вчинення незаконних реєстраційних дій, відносно об`єкту нерухомого майна, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону розпорядження нерухомим майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000388 від 01.04.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.14, ч. 4 ст.190, ч. 4 ст.189, ч.4 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на її відчуження та розпорядження.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1