ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/13/20 Справа № 700/1237/19 Категорія: ст.181 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора підозрюваного захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лисянського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протягом часу з 18.00 год. до 08.00 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, -

в с т а н о в и л а :

18 грудня 2019 року заступником начальника СВ Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 до слідчого судді Лисянського районного суду Черкаської області подано клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність застосування даного запобіжного заходу обґрунтовується тим, що 03.11.2019 ОСОБА_7 близько 13.30 год., перебуваючи в центрі села Смільчинці, Лисянського району, Черкаської області за попередньою домовленістю із гр. ОСОБА_10 , безоплатно збув останньому наркотичний засіб в порушення вимог ЗУ «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та зловживання ними», який згідно висновку експерта №2/2258 від 12.12.2019 року є особливо-небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою 10,662 г.
В подальшому, 03.11.2019 о 14.15 год. гр. ОСОБА_10 в приміщенні Лисянського ВП ГУНП в Черкаській області добровільно видав працівникам поліції наркотичний засіб та вказав джерело його придбання.
В ході досудового розслідування встановлено, що дане кримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 17.12.2019 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_7 , на підставі ст.63 Конституції України, відмовився давати покази відносно себе.
У клопотанні слідчий вказує про на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, будь-яким чином перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з мотивів того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а враховуючи дані про його особу, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
Ухвалою слідчого судді Лисянського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протягом часу з 18.00 год. до 08.00 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвала обґрунтована тим, що зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, прийшов до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід на думку слідчого судді, зможе запобігти ризикам передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою з підстави невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Звертає увагу суду на фактори, які можуть обґрунтувати заявлене клопотання, а саме, можливе переховування від органу досудового розслідування та суду, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вплив на свідків, можливість продовження кримінального правопорушення, що є свідченням наявності ризиків, які виправдовують тримання під вартою особи з метою унеможливлення перешкоджанню кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки прокурора ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та відсутність підстав для задоволення апеляційної вимоги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 ч.1 даної статті.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, на виконання вимог ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими такі обставини обґрунтовуються.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та який, може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.177, 178 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовуючи відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя виходив з того, що у цьому кримінальному провадженні застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту, буде достатнім, оскільки наведені у клопотанні обставини не дозволяють стверджувати про наявність у поведінці і особі підозрюваного того рівня суспільної небезпеки, який би виправдовував його тримання під вартою.
Зокрема, слідчим суддею вірно встановлено, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст.177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками слідчого судді та зазначає, що в ході апеляційного розгляду судом також не встановлено таких обставин як злісне переховування від слідства, перешкоджання кримінальному провадженню, а тому, вважає, що зазначений стороною обвинувачення ризик, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на свідків, продовжувати кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, наявні ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, суду не доведені.

За вказаних обставин, слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваного, зокрема: наявність постійного місця проживання та реєстрації, задовільну характеристику, відсутність судимостей, дійшов правильного висновку про те, що з огляду на викладені обставини з урахуванням обставин вчинення правопорушення, характеру протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 та його поведінки на даний час, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий і прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з чим колегія суддів цілком погоджується.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що застосований слідчим суддею місцевого суду запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту виявився дієвим та останнім не порушувався, в зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено неможливість запобігти зазначеним ним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, так як вони спростовуються матеріалами провадження та встановленими в ході судового розгляду обставинами.

Неспроможними є також доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що є фактори, які можуть обґрунтувати заявлене клопотання, а саме, можливе переховування від органу досудового розслідування та суду, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вплив на свідків, можливість продовження кримінального правопорушення, що є свідченням наявності ризиків, які виправдовують тримання під вартою особи з метою унеможливлення перешкоджанню кримінальному провадженню, оскільки як вже було зазначено колегією суддів, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що застосований слідчим суддею місцевого суду запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту виявився дієвим та останнім не порушувався.

Суд апеляційної інстанції вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст.ст.181, 193, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд -

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Лисянського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року, якою щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :