ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1297/20 Справа № 180/1407/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року, у кримінальному провадженні №0000486, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.08.2016 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції
захисника: ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що вирок ґрунтується на суперечливих показах потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 . Вказує, що суд не прийняв до уваги того, що він сам віддав телефон при свідках, а також, його соціальні зв`язки. Вважає, що судом неповно проведено судовий розгляд, оскільки не були допитані поняті, які були присутні на слідчому експерименті.
Також, зазначає, що вирок було оголошено за його відсутності та обвинуваченому не було надано можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження.
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.08.2016 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 30 червня 2017 року, приблизно о 23-10 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, підійшов до неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які сиділи на лавочці у дворі будинку, і умисно, відкрито, заволодів мобільним телефоном «iPhone 4», вартістю 1633,33 грн., що належить ОСОБА_9 , після чого, ігноруючи вимоги щодо повернення належного майна, покинув місце події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1633,33 грн.
Вислухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є:
1) Неповнота судового розгляду
2) Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження
3) Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону
4) Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
5) Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Оцінюючи правильність ухваленого рішення суду першої інстанції, щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та правильність кваліфікації його дій підтверджується зібраними у провадженні, дослідженими під час судового засідання та, наведеними у вироку доказами у їх сукупності.

Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував той факт, що він відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , хоча і вважав, що це не телефон, а пачка цигарок.

Приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_6 , судом першої інстанції було допитано потерпілу ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які були очевидцями скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_6 , що знайшло своє відображення у вироку суду та судом надана належна оцінка вказаним доказам.

Так, потерпіла ОСОБА_9 надавала суду пояснення, що сиділа з подругою на лавочці, коли підійшов обвинувачений, просив пива і цигарок, після чого пішов. Через 15 хвилин обвинувачений знову підійшов та налякав їх.
Сама цим обвинувачений скористався та відкрито заволодів мобільним телефоном, що знаходився на лавочці і побіг.
ОСОБА_9 кричала, щоб він повернув телефон, але він не реагував, після чого викликали працівників поліції.

Аналогічні покази надала суду і свідок ОСОБА_10 та судом першої інстанції вказані покази визнані належними та допустимими доказами та саме вказані показання потерпілої та свідка-очевидця свідчать про вилучення майна в присутності власника та свідка, які усвідомлювали вчинення викрадання. Одночасно і обвинувачений, який викрадав майно, усвідомлював, що його дії помічені потерпілою та свідком ОСОБА_10 і оцінюються ними як викрадення, оскільки потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 кричали обвинуваченому та прохали повернути мобільний телефон.

Посилання обвинуваченого на те, що він заволодів пачкою цигарок, судом першої інстанції визнано як засіб захисту, з чим погоджується колегія суддів, оскільки обвинувачений заволодівши мобільним телефоном та почувши крики потерпілої та свідка міг повернути викрадене, однак він телефон приніс додому, тобто розпорядився викраденим, враховуючи те, що ОСОБА_6 вже було раніш засудженого на грабіж.

Зважаючи на те, що грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну можливість розпорядитися ним як власним, дії саме ОСОБА_6 свідчать про реальну можливість розпорядитися викраденим майном, тобто в діях обвинуваченого наявний склад злочину за ч.2 ст. 186 КК України.

Крім значеного, винуватість ОСОБА_6 підтверджується показами свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що ОСОБА_6 її чоловік. 30.06.2017 року повернувся додому та у нього в руках був чужий мобільний телефон, який вони повернули працівникам поліції, які приїхали до них додому.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 03.07.2017 року убачається, що ОСОБА_6 не заперечував проти своєї участь у заволодінні чужим майном( а.п. 87-89)
Суд першої інстанції також обгрунтовано послався як на допустимий доказ, на протокол пред`явлення особи для впізнання, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_6 , як особу, яка відкрито заволоділи мобільним телефоном 30.06.2017 року (а.п. 90-93).

Колегія суддів зазначає, що суд дав належну оцінку показам потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , наданим ними у судовому засіданні, та обґрунтовано прийняв за основу їх покази, оскільки вони були послідовні, незмінні та узгоджувалась з іншими, зібраними письмовими доказами у провадженні, які були з достатньою повнотою безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Ніяких суттєвих протиріч у їх показах, як на те вказує в апеляційній скарзі обвинувачений, немає.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 не заперечував, що раніше не був знайомий з потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 , а тому, у них не було підстав його обмовляти.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що не були допитані поняті, які були присутні на слідчому експерименті, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують законності проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , тоді як вказаного клопотання стороною захисту у судовому засіданні не було заявлено.
Крім того, зазначені дії не є обов`язком суду, а наявних у матеріалах кримінального провадження доказів було достатньо для вирішення питання про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .

З урахуванням вищенаведеного, твердження обвинуваченого про те, що він переплутав мобільний телефон з пачкою цигарок, необґрунтовані та колегія суддів розцінює їх виключно, як спосіб захисту, й бажання уникнути відповідальності за вчинене.

Судом в мотивувальній частині вироку були обґрунтовані висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України та сформулювало обвинувачення, яке було доведено поза розумним сумнівом при судовому розгляді, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Не заслуговують на увагу й твердження обвинуваченого про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, оголошення вироку без його участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 1ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що суд видалився до нарадчої кімнати 15 січня 2018 року для ухвалення судового рішення та, вийшовши з нарадчої кімнати 16 січня 2018 року, проголосив вирок, який було належним чином вручено обвинуваченому, що не вплинуло на обгрунтованність та законність судового рішення та не позбавило обвинуваченого можливості звернутися з апеляційною скаргою.

З урахуванням вищезазначеного, не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , не був доставлений до зали судового засідання по технічним причинам, суд мав негайно після виходу з нарадчої кімнати проголосити вирок суду.

Крім того, вже наступного дня після проголошення вироку, копія вироку була направлена ОСОБА_6 та відповідно до наявної у матеріалах кримінального провадження розписки, особисто ним отримана (а.п. 123).

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого про не ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, то вони є необґрунтованими, оскільки копії кримінального провадження у повному обсязі були отримані обвинуваченим, що підтверджується наявною у матеріалах розпискою (а.п. 136) та при апеляційному розгляді обвинувачений підтвердив, що ніяких претензій не має та клопотань щодо додаткового ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не заявляє.
Колегія судів, перевіряючи апеляційні доводи щодо призначеного судом покарання ОСОБА_6 дійшла висновку, що призначене покарання відповідає діючому законодавству, з огляду, що відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ч.1 ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Також, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливого злочину, вчинив новий злочин в період іспитового строку, позитивно характеризується за місцем проживання, але не працевлаштований та не має постійного заробітку.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання суд не встановив, а тому призначене покарання з урахуванням невідбутого покарання за попереднім вироком суду є законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4