ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/90/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2019 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001109 від 12.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 348 КК України, -

встановила:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 15.11.2019 клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_10 , про арешт майна задоволено.
З метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 13.11.2019, в приміщенні ІТТ №1 ГУНП в Харківській області за адресою м. Харків, вул. І.Камишева, 35, в ході огляду, а саме: формену сорочку блакитного кольору та наручний годинник з написом «МВС» та ременем коричневого кольору.
Визначено, що зберігання зазначеного майна здійснювати у територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у м.Полтаві.
Встановлено порядок та місце зберігання вищезазначеного майнавідповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх спав України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.
Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволення клопотання слідчого про арешт майна відмовити та зобов`язати слідчого повернути тимчасово вилучене майно.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на упередженість, незаконність, необґрунтованість ухвали слідчого судді, істотне порушення прав та свобод людини.
Вважає, що, розглядаючи клопотання слідчого по арешт майна, слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність належних достатніх підстав для накладення арешту на вилучене під час затримання майно і не надав належну правову оцінку доводам, викладеним у клопотання слідчого.
В оскаржуваній ухвалі необхідність арешту тимчасово вилученого майна описується абстрактними висловами та припущеннями без жодного аргументування. В ухвалі слідчого судді не зазначено яка саме доказова сила, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_9 , зазначених речей, як і не вказано, які обставини, передбачені статтею 91 КПК України, вони можуть підтвердити, яким саме чином вказані речі могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та які сліди на них наявні.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її у повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя вважав, що існують достатні підстави вважати, що виявлені та вилучені під час проведення огляду предмети та речовини, є знаряддям вчинення злочину і містять на собі сліди кримінального правопорушення, та дійшов висновку щодо обґрунтованості накладення арешту та його відповідність завданням, переліченим в абзаці другому частини 1 статті 170 КПК України.
З таким висновком слідчого судді погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою забезпечення речових доказів на май но будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Як вбачається з наданих до клопотання прокурора про арешт майна матеріалів, у провадженні Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001109 від 12.11.2019 за фактом посягання на життя працівника правоохоронного органу за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 348 КК України.
В ході огляду, проведеного в приміщенні ІТТ №1 ГУНП в Харківській області за адресою м. Харків, вул. І. Камишева, 35, слідчим Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтаві, від 13.11.2019 вилучено формену сорочку блакитного кольору та наручний годинник з написом «МВС» та ременем коричневого кольору, власником якого є ОСОБА_9 .
Таким чином, під час проведення вищевказаних слідчих дій було виявлено та вилучено майно, щодо якого в подальшому планується проведення оглядів речей і документів, проведення судових експертизи, використання їх під час допиту осіб, тощо.
На даний час щодо вказаних речей і документів проведені та продовжують проводитись слідчі дії, у зв`язку з чим відповідною постановою слідчого у кримінальному провадженні вони визнані речовими доказами.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги статей 170-173 КПК України, зокрема з`ясовано усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна, які передбачені статтею 167 КПК України, або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вилученого у ОСОБА_9 майна, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
Колегія суддів вважає, що на виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України.
Отже, доводи, на які посилається адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , в апеляційній скарзі, висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на вилучене 12.11.2019 майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт вилученого майна під час проведення огляду ОСОБА_9 в приміщенні ІТТ №1 ГУНП в Харківській області, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді щодо накладення арешту на вилучене майно за доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2019 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: