Справа № 206/6258/19
Провадження № 1-кп/206/71/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2020 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000948 від 25.09.2019 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, офіційно не працюючого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не маючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24.12.2003 Довгинцевським районним судом м. Кривий Ріг за ч.4 ст.296 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки;
- 23.02.2006 Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Довгинцевського районного суду м. Кривий Ріг від 24.12.2003 року, закінчення строку до відбуття покарання 3 роки 8 місяців позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання з 12.11.2005 до 22.11.2005 року. Звільнений 05.06.2008 умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 1 місяць;
- 30.09.2009 Довгинцевським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.71 КК України частково у вигляді 6 місяців позбавлення волі приєднано невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 23.02.2006, до відбуття покарання визначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 03.07.2012 року умовно-достроково з невідбутим терміном 11 місяців 6 днів;
- 02.09.2013 Довгинцевським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 395 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців. Звільнений 23.03.2016 року по відбуттю терміну покарання;
- 06.03.2017 Довгинцевським районним судом м. Кривий Ріг за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 ч. 1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України за совокупністю злочинів шляхом поглинання покарання менш суворе покарання призначене за вироком Довгинцевського районного суду м. Кривий Ріг від 05.01.2017 року до невідбутого терміну 4 роки позбавлення волі запобіжний захід до набрання чинності за ч. 5 ст. 72 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 27.10.2016 року до дня набрання вирока чинності.
- 05.01.2017 Довгинцевським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на 3 роки;
- 01.03.2017 Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання від 05.01.2017 до відбуття 3 роки 2 місяці позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання 27.10.2016;
- 07.12.2017 Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Довгинцевського районного суду м. Кривий Ріг від 06.03.2017 та остаточно до відбуття покарання визначено 4 роки позбавлення волі.
- 13.02.2019 Центрально-міським районним судом м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України поглинути покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 01.03.2017 та за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг від 07.12.2017 та остаточно до відбуття покарання визначити 4 роки позбавлення волі. Зараховано у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 27.10.2016 до 25.01.2018 року з урахуванням одного дня попереднього ув`язнення за дня дні позбавлення волі. Звільнений 29.07.2019 року за відбуттям покарання,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника-адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за скоєння корисливих злочинів та маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, вчинив новий корисливий злочин.
Так, 24.09.2019, в проміжок часу 14.00 годин до 16.00 годин ОСОБА_3 , проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , звернув свою увагу на вікно до квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться на першому поверсі вказаного будинку. В цей час, у ОСОБА_3 раптово виник прямий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
Далі, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає невстановленим слідством предметом, розбив скло вікна до квартири АДРЕСА_4 та незаконно проник до приміщення квартири через віконний отвір.
Після чого, ОСОБА_3 перебуваючи всередині квартири АДРЕСА_4 , у зальній кімнаті квартири, в платтяній шафі, виявив три мобільні телефони, а саме: Samsung SGH-X480 червоного кольору, Samsung SGH-E530 фіолетового кольору, Lenovo A328 білого кольору та грошові кошти в розмірі 1000 грн., котрі визначив об`єктами свого злочинного посягання, які належали потерпілій ОСОБА_5 ..
Після чого, ОСОБА_3 , діючи з корисливого мотиву та власної зацікавленості, доводячи свій злочинний прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно до кінця, поклав три мобільні телефони Samsung SGH-X480 червоного кольору, Samsung SGH-E530 фіолетового кольору, Lenovo A328 білого кольору та грошові кошти в розмірі 1000 грн. в поліетиленовий пакет, котрий був при ньому та залишив приміщення квартири разом із викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєні кримінального правопорушення визнав повністю. Разом з тим суду пояснив, що 24.09.2019, приблизно з 14.00 годин до 16.00 годин, біля будинку АДРЕСА_2 , побачив вікно до квартири АДРЕСА_3 , яка знаходилась на першому поверсі вказаного будинку. Після чого, розбив скло вказаного вікна та проник до приміщення квартири через віконний отвір. Перебуваючи всередині квартири у зальній кімнаті квартири, в платтяній шафі, виявив три мобільні телефони та грошові кошти в розмірі 1000 гривень. Вказані телефони та гроші поклав в поліетиленовий пакет, який був при ньому та покинув приміщення квартири. В подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Окрім, того обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи, у вчиненому щиро кається.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Окрім того, зазначила, що шкода завдана їй кримінальним правопорушенням відшкодована обвинуваченим, покарання обвинуваченому ОСОБА_3 просила визначити на розсуд суду.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності і логічності його показань про обставини злочину, добровільності та істинності його позиції. В судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням обвинуваченого та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого обвинуваченим злочину, які ніким не оспорювалися, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду. Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною і кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Суд оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 та враховуючи заяву потерпілої ОСОБА_5 в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 та ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, які відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 49-50), за місцем відбування покарання у ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89) відповідно до характеристики від 14.01.2020, характерезується посередньо, шкода потерпілій ОСОБА_5 відшкодована в поновму обсязі, публічно в підготовчому судовому засіданні вибачився перед потерпілою ОСОБА_5 , відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого від 02.01.2020, виданої лікарем ОСОБА_7 , встановлено, що ОСОБА_3 має діагноз ВЧО ІV кл. стадія з вираженим больовим синдромом, рекомендовано лікування в противотуберкульозному диспансері (т.2 а.п. 67), відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого, виданої КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально профілактичне об`єднання «Фтізіатрія» від 25.09.2019, ОСОБА_3 має захворювання з діагнозном: В 20.0 НЛТБ (17.09.2019), легень (дисемінований), Дестр+МБТ+М+МГ-К0 Рез0 Гіст0 попередкового відділу хребта L5-S1, Дестр+.Кат.2.Ког.2(2019).
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій ОСОБА_5 .
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Крім того, суд не погоджується з думкою сторони обвинувачення про наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання як рецидиву злочину, оскільки це суперечить нормам матеріалього права та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику за стосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" від 4 червня 2010 року № 7, так згідно ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачені в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Також, згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" від 4 червня 2010 року № 7, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів, суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. За вказаних підстав, суд вважає за необхідне виключити обставину, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме рецидив злочину.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи викладене та стан зоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій ОСОБА_5 , враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, та враховуючи думку потерпілої, яка не наполягала на реальній міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства з призначенням обвинуваченому покарання в межах санкції статті, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Цивільний позов не заявлено.
Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь експерта документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.50,65,66,67, 75, 76, 124 КК України, ст. 342-380 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обраний відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2019 на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно звільнити з-під варти із залу суду.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання залишити засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на користь судового експерта ОСОБА_8 (свідоцтво № 1886 від 09.06.2017 року) за проведення судово-товарознавчої експертизи № 3513/19 від 21.10.2019 суму у розмірі 400 гривень 00 копійок (т. 1 а.п.71).
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на користь Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України (УК у Чечеловському районі м. Дніпро Чечеловський р-н/24060300) номер рахунку: UA5004008, МФО:24060300, , найменування установи банку: Казначейство України (ЕАП), призначення платежу: за проведення експертизи №5/4.6/914 від 28.10.2019, грошові кошти у розмірі 1256,08 грн.
Речові докази:
- три мобільні телефонии: марки Samsung SGH-X480 червоного кольору, Samsung SGH-E530 фіолетового кольору та Lenovo A328 білого кольору, які визнано речови доказом відповідно до постанови про визнання речових доказів від 25.09.2019 (т. 1 а.п. 67) та передані на відповідальне зберігання відповідно до зберігальної розписки від 12.10.2019 ОСОБА_5 (т.1 а.п.68) - повернути власнику ОСОБА_5 за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1