У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.02.2020 Справа №607/3117/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся старший слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0001365 від 08.05.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2,3 ст.307 КК України, за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , з клопотанням про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , який відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_6 , який є оператором каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » що в месенджері «Telegram», а також інтернет-ресурсу «https://alfa24.top/», за допомогою яких здійснювався продаж наркотичних засобів та психотропних речовин з метою що існує сукупність підстав вважати, що дана квартира належить до переліку доказів, якими може бути підтверджено факт вчинення вказаними особами злочинів, передбачених ч.2 ст.306, ч.2,3 ст.307 КК України, та належить до категорії майна підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, та щодо якого суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що безконтактний спосіб збуту наркотичних засобів та психотропних речовин полягає у залишенні їх в певному місці шляхом так званих «закладок», а обмін інформацією у виді текстових повідомлень та графічних файлів між учасниками групи, а також із замовником наркотичного засобу здійснювався за допомогою мережі Інтернет месенджера «Telegram» та інтернет-сайгу «https://alfa24.top/». Зокрема, особам, які виявили бажання придбати наркотичний засіб чи психотропну речовину на інтернет - сайті «https://alfa24.top/» надсилаються текстові повідомлення у яких міститься інформація про те, що для придбання наркотичного засобу необхідно відправити грошові кошти на заздалегідь вказані номера системи прийому платежів «EasyPay». Після цього, споживачі наркотичних засобів оплативши вартість наркотичного засобу чи психотропної речовини, отримавши номер замовлення та особистий пін-код вводять його на сайті «https://alfa24.top/», після чого, відображається інформація із місцем, де можна отримати оплачений наркотичний засіб чи психотропну речовину у вигляді «закладки», тобто вказується адреса та додається фото з конкретним місцем «закладки». Дані «закладки» містять в собі наркотичний засіб чи психотропну речовину, яка розміщається у паперовому згортку або в поліетиленовому пакеті із застібкою та обмотується клейкою стрічкою.

18 лютого 2020 року до СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт про те, що заступника начальника відділу УСР в Тернопільській області ДСР НП України підполковника поліції ОСОБА_7 про те, що у ході оперативного супроводу кримінального провадження №0001365 за ч. 2 ст.307 КК України задокументовано факт використання коштів, здобутих від незаконного обігу психотропних речовин, громадянами ОСОБА_8 , 1999 р.н. та ОСОБА_9 , 1996 р.н., які у період з вересня 2019 року по лютий 2020 року займалися збутом психотропних речовин у особливо великих розмірах, а за кошти, отримані від цієї реалізації придбали нерухомість та дорого вартісні товари.

З урахуванням викладеного, а також того, що 13 лютого 2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.307 КК України, санкція даної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, з метою забезпечення виконання вимог законодавства у випадку застосування у виді покарання конфіскації майна або в силу вимог ст.96-1, ст.96-2 КК України, вжиття заходу кримінально-правового характеру у виді спеціальної конфіскації як виду покарання, з огляду на що виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказаний об`єкт, з метою повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження та збереження доказів до закінчення кримінального провадження, слідчий просив клопотання задовольнити.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя вважає, що у задоволенні даного клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і такий допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, задля збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Беручи до уваги зміст заявленого клопотання, зокрема, те, що в межах даного кримінального провадження 13 лютого 2020 року було повідомлено про підозру ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а будинок АДРЕСА_1 , який відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , який є, вочевидь, батьком підозрюваних, з огляду на що ОСОБА_5 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а з даним клопотанням до суду звернувся старший слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , який діє в межах повноважень, визначених статтею 40 КПК України, а особою, уповноваженою на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, відповідно до положень ч. 2 ст. 64-2 КПК України, є прокурор, дане клопотання про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , заявлене в межах кримінального провадження №0001365 від 08.05.2019 року є таким, що подане неналежною особою, з огляду на що слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявленого клопотання слідчого про арешт майна.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1