Справа № 289/1981/19
Номер провадження 1-кп/289/142/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000437 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінград, РФ, громадянина України, освіта середня технічна, офіційно не працюючого, одруженого, на утриманні нікого не має, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2019 близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_4 , на дорозі лісового масиву урочища Цибель Радомишльського району Житомирської області, зустрів знайомого ОСОБА_5 , де між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, наніс один удар лобовою частиною голови в область носа ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця та перелому кісток носа, які по своїй категорії відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав частково, пояснив, що 07.09.2019 він приблизно з 18 до 19 години зустрівся на дорозі лісового масиву з ОСОБА_5 , та зробив йому зауваження, щоб останній припинив рибалити електричною вудкою, на що останній, не зважаючи на похилий вік ОСОБА_4 , почав погрожувати, вести себе зухвало, грубо, при цьому обвинувачений не стримався і вдарив ОСОБА_5 головою в обличчя. Цивільний позов визнав частково, зазначив, що не заперечує оплатити витрати на лікування, однак, якщо ці витрати будуть підтверджені належними доказами, проти задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди заперечував, зазначив, що це потерпілий повів себе неналежним чином та вивів обвинуваченого з рівноваги.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він не провокував ОСОБА_4 на конфлікт, останній безпричинно вдарив його один раз головою в ніс, пішла кров, в лікарні йому надавали медичну допомогу, були витрачені кошти на лікування, при цьому обвинувачений жодного разу допомоги на лікування не пропонував, вибачення не просив. Просить задовольнити цивільний позов в повному обсязі, щодо покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені злочину за пред`явленим обвинуваченням, незважаючи часткове її визнання обвинуваченим, підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.09.2019, в якому зафіксовано звернення ОСОБА_5 із заявою про спричинення йому тілесного ушкодження ОСОБА_6 07.09.2019 о 18-30 год.;

-висновком експерта від 22.11.2019, згідно якого у ОСОБА_5 згідно записів медичної документації малися тілесні ушкодження у вигляді синця носу, перелому кісток носу, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, могли виникнути від одноразової дії твердого тупого предмету, який не залишив по собі ідентифікуючих ознак;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2019 та фото таблицею до нього, де зафіксовано, як свідок ОСОБА_7 розповіла про причини конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , розповіла про обставини нанесення удару останнім ОСОБА_9 та на статисті показала як саме лобовою частиною голови наніс удар в область носа ОСОБА_5 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2019 та фото таблицею до нього, де зафіксовано, як свідок ОСОБА_10 повідомив про обставини виникнення суперечки між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , на статисті показав як саме лобовою частиною голови останній наніс удар в область носа ОСОБА_5 ;

-протокол проведення слідчого експерименту 23.11.2019 та фото таблицею до протоколу, в яких зафіксовано як ОСОБА_4 детально розповідає та показує на статисту обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо так і у сукупності в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення та повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Діючи в межах пред`явленого обвинувачення та оцінюючи фактичні обставини, встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину доведена повністю, доказів для того щоб зробити такий висновок достатньо.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило потерпілому короткочасний розлад здоров`я.

Згідно ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий, за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно; на утриманні нікого не має; згідно зазначеній в досудовій доповіді соціально-психологічної характеристики обвинуваченого ОСОБА_4 за характером спокійний, трудолюбивий, веселий, емоційно врівноважений, алкогольні напої та наркотичні речовини не вживає, має стійкі соціальні зв`язки сім`ю, в родині дружні відносини, оцінка ризику вчинення повторного правопорушення визначена середня, ризик небезпеки для суспільства середній.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості - вчинений злочин є злочином невеликої тяжкості, та громадську небезпеку вчиненого кримінального правопорушення діяння, вчинене обвинуваченим, є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на здоров`я особи, бере до уваги похилий вік обвинуваченого, те, що він притягується до кримінальної відповідальності вперше.

З огляду на поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення кримінального правопорушення і до часу постановлення щодо нього вироку, суд не вбачає, що з його боку є щире розкаяння, оскільки не видно, що він жалкує про вчинене і негативно оцінює кримінальне правопорушення (злочин) та бажає виправити ситуацію, яка склалася, шляхом співчуття потерпілому та вибачення за вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення, при цьому обвинувачений, скориставшись останнім словом, про своє щире каяття суду не повідомляв, тому суд приходить до переконання про можливість призначення покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки на думку суду саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Застосування більш суворих видів покарання за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого, суд визнає явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачається, так само як і для застосування правил ст. 69 КК України.

Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Потерпілий заявив цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину в сумі 7852,25 грн. та моральну шкоду, завдану внаслідок злочину в сумі 85000,00 грн.

Цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що обвинувачений своїми протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Цивільний позивач ОСОБА_5 як на докази, що обґрунтовують його вимоги про відшкодування майнової шкоди, посилається на виписку з медичної карти стаціонарного хворого, в якій зазначено, що ОСОБА_5 в період з 12.09.2019 по 19.09.2019 перебував на стаціонарному лікуванні, приймав антибактеріальне, протизапальне, симптоматичне лікування(а.с.19) та на фіскальні і товарні чеки, що підтверджують придбання медикаментів та пального (а.с.20-24), всього на суму 7852,25 грн., при цьому не надає підтверджень щодо призначення лікарями конкретних ліків (листком лікарських призначень, списком медикаментів на операцію чи ін.), отже, вимога про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні витрати на лікування не підтверджені належними доказами.

Витрати на придбання палива та здійснення переказу на суму 1965,00 грн. (а.с.21) згідно наданих чеків не знаходяться у причинному зв`язку із отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню,оскільки не доведено факту понесення цих витрат саме в зв`язку із вчиненим правопорушенням.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_4 85000,00 гривень моральної (немайнової) шкоди, то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. При визначені розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, враховуючи той факт, що винними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 спричинено легкі тілесні ушкодження, завдано тривалого фізичного болю, порушений звичайний життєвий ритм, він змушений був лікуватися та терплячи в зв`язку з цим незручності, однак, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, виходячи з вимог розумності, справедливості та співмірності, з врахуванням того, що моральна шкода не є способом збагачення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

В задоволенні іншої частини слід відмовити як необґрунтованої.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався, судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-378 КПК України, ч. 2 ст. 125 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 (одна тисяча сімсот) грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 10000,00 грн. (десять тисяч грн.) моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1

"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)