ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/3023/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/501/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0002181 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні Олешківського відділу Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14.02.2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Барило Білопільського району Сумської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 з вільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Відповідно до п. 1- п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації - під час іспитового строку. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Судом встановлено, що 25.09.2017 року близько 17:00 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes benz», модель «Atego 917 D», д.р.н. « НОМЕР_1 », знаходячись в межах населеного пункту с. В. Копані Олешківського району Херсонської області, рухаючись по центру правої смуги проїзної частини а/д Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч, у напрямку від м. Олешки до с. Тарасівка, зі швидкістю 81,8 км/год, в порушення вимог п.п. 2.3-«б», 12.4, 1.7, 18.1 ПДР України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки і, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи малолітні діти, не зменшив швидкості керованого ним транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право за напрямком руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 ..
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток правої гомілки, травматичної ампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки, забійно-рубленої рани голови, струсу головного мозку, які згідно висновку експерта № 415 від 12.12.2017 року, виданого Херсонським обласним бюро СМЕ, відноситься:
- відкритий перелом кісток правої гомілки, травматична ампутація правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм стійкої втрати працездатності, не менш як на одну третину, яка в даному випадку складає 55 %;
- забійно-рублена рана голови, струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані наслідки знаходяться в прямому причинному зв`язку з грубим порушенням ПДР України зі сторони водія ОСОБА_7 , а саме:
п. 2.3-«б», відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.4, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.;
п. 1.7, відповідно до якого водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності;
п. 18.1, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та фактичних обставин кримінального провадження просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, який є тяжким і наслідком якого стало каліцтво дитини, не врахував думку законного представника малолітньої потерпілої, яка просила призначити йому суворе покарання, тому неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно застосував ст. 75 КК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив вирок залишити без змін.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_11 та її представник в адресованій суду заяві просили здійснювати апеляційний розгляд у своїй відсутності.

Оцінка Суду

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази, що стосуються особи обвинуваченого, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України апелянтом не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження малолітній ОСОБА_9 .

Обвинуваченим вирок не оскаржується.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, слід мати на увазі, що тяжкість злочину мала б бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.

Висновки суду про застосування положень ст. 75 КК мають бути належним чином вмотивованими.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та встановлення йому іспитового строку послався на його задовільну характеристику, щире каяття у вчиненні злочину та досудову доповідь органу пробації.

Разом з цим, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання хоча й послався на врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, однак таке врахування слід визнати формальним, оскільки ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі в населеному пункті у світлу пору доби, одночасно порушив декілька ПДР, в тому числі й щодо допустимої швидкості руху, внаслідок чого вчинив наїзд на малолітню дитину, яка перебувала на пішохідному переході разом з іншими дітьми, які перетинали проїзну частину на пішохідному переході, через що малолітня ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазнала каліцтва, втративши працездатність на 55%, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Крім того, суд не врахував думку законного представника малолітньої потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання; в численних заявах, адресованих суду вказувала, що ОСОБА_7 не висловлює жалю з приводу вчиненого, намагається перекласти провину за вчинене на дитину, яка перетинала пішохідній перехід, що, незважаючи на часткове відшкодування ним заподіяної злочином шкоди, на її думку свідчить про відсутність в нього справжнього каяття у вчиненні злочину.

Слід також звернути увагу на неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого протягом перебігу судового розгляду, який неодноразово ухилявся від явки до суду, що спричинило неодноразове застосування приводу, оголошення його у розшук, затримання з метою доставки до суду для обрання запобіжного заходу, призвело до порушення розумних строків судового розгляду та характеризує обвинуваченого не з позитивного боку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що сам факт визнання обвинуваченим в судовому засіданні своєї вини, каяття у вчиненні злочину та задовільної характеристики, про які вказав у вироку суд, не є достатніми підставами для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за вчинення тяжкого злочину з випробуванням.

Ці обставини можуть бути підставою для призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, однак таке покарання належить відбувати реально.

Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, відомості про його особу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання, застосувавши норми ст.ст. 75, 76 КК України, тому доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, в зв`язку з чим вирок суду в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням належить скасувати відповідно до п. 4 ч.1 ст. 420 КПК та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому основне покарання, яке належить відбувати реально.

З урахуванням вищевикладених відомостей про особу винного, а також враховуючи, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно, має родину, наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та часткового відшкодування заподіяної злочином шкоди (а.п. 46-48 том 2), відсутність обставин, що його обтяжують, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, наслідком якого стало каліцтво малолітньої дитини, колегія суддів визнає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання за ст. 286 ч. 2 КК України в межах санкції вказаної норми закону у мінімальному розмірі у виді позбавленні волі, яке належить відбувати реально та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, зважаючи на кількість допущених ним порушень ПДР під час керування транспортним засобом.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 420, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14.02.2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку апеляційного суду.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_7 основного покарання, період тримання його під вартою з 13.02.2020 року по 14.02.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Секретар судового засідання ОСОБА_5
Вирок набрав законної сили 28.05.2020 року