Справа № 716/907/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2020 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000044 від 22.02.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Заставна, Заставнівського району, Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, працюючого оператором АЗС Техно-нафто-плюс, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 21.02.2019 біля 16:50 год. знаходячись на одній із вулиць села Кадубівці, Заставнівського району, Чернівецької області, під час розмови з неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. с. Кадубівці, Заставнівського району, Чернівецької області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправне значення своїх дій, наніс один удар правою рукою в ділянку обличчя останньому.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці лівого плеча в нижній третині, гематоми на обличчі, струсу головного мозку. Відповідно до висновків експерта № 40-Е від 22.03.2019 та №08-Е (додатково) синець відноситься до легких тілесних ушкоджень; гематома, струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 своєї вини у інкримінованому йому діянні не визнав повністю та вказав, що 21.02.2019 біля 16:15 год. до нього зателефонував син, який плакав та повідомив, що його не пускає додому хлопець. Приїхавши на своєму автомобілі на місце події - с.Кадубівці вул.Українська, десь на відстані 500 метрів від школи, побачив, що ОСОБА_7 забіг до ОСОБА_10 на подвір`я, а його син стояв на вулиці. Відстань між хлопцями була десь 10 метрів. ОСОБА_5 вказав, що його син сів до нього в машину, і вони під`їхали до господарства ОСОБА_11 . Обвинувачений зазначив, що він на підвищених тонах питав у потерпілого чому і за що він побив його сина, та наказував йому попросити вибачення. Діалог між ними тривав біля 2-3 хв. Фізичного насильства по відношенню до потерпілого він не застосовував, автомобілем також його не ушкоджував. Під час розмови із ОСОБА_7 відстань між ними була біля 3-4 метрів, оскільки той, знаходився позаду ОСОБА_11 . Після вказаної розмови він забрав сина і вони поїхали додому. Син розповів йому, що в школі відбулася бійка під час його чергування в класі. ОСОБА_7 підійшов до нього і вдарив, а після уроків чекав на вулиці і не пускав додому.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 суду вказав, що із обвинуваченим особисто не знайомий. ОСОБА_12 являється сином обвинуваченого та був його другом. 21.02.2019 після закінчення уроків мав справи в своєму класі та після того зайшов до ОСОБА_13 та чекав його. В цей час ОСОБА_14 почав сварку із ОСОБА_15 , яка перейшла в бійку, під час якої він їх розтягував. Коли вони поверталися із ОСОБА_15 додому, неподалік господарства ОСОБА_11 їх наздогнав ОСОБА_14 , який повідомив, що їде його тато. В той час, коли він намагався вирішити конфлікт до них під`їхав ОСОБА_5 , який зупинився і вийшов із автомобіля. Останній запитав сина: «Цей той?». Почувши від сина підтвердження ОСОБА_5 наніс йому удар правим кулаком у лівий вісок. Потерпілий вказав, що коли він тікав другорядною вулицею, то ОСОБА_5 на машині наздогнав його та зачепив у ліве плече своїм автомобілем. Потім він забіг до господарства ОСОБА_11 та сховався за нею. ОСОБА_5 під`їхав за ним, та перебуваючи в агресивному стані вимагав попросити пробачення у його сина. Все що відбувалося бачив ОСОБА_15 , який постійно перебував на тому ж місці і спостерігав за вказаними подіями.

Також обставини даного кримінального провадження підтверджено показаннями, допитаних в судовому засіданні свідків.

Так свідок ОСОБА_16 вказав суду, що являється батьком потерпілого. 21.02.2019 він перебував вдома. Біля 15:30 год. дочка закликала його, оскільки прийшов син, який був наляканий, тяжко дихав та був дуже червоним. Через пів години він розповів, що його побив батько ОСОБА_17 . Перед цим в школі між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відбувся конфлікт та була бійка. Він їх розбороняв. В подальшому вони із ОСОБА_14 завдавали один одному удари, після чого конфлікт було вичерпаним. Коли всі вийшли із школи ОСОБА_14 повідомив, що їде його тато. Спитавши у свого сина чи «Це він?», ОСОБА_5 наніс його синові удар своєю рукою по голові. Коли його син тікав, а ОСОБА_5 наздоганяючи його на своєму автомобілі, зачепив сина за плече дзеркалом автомобіля. Син повідомив, що він попросився до ОСОБА_11 на подвір`я, а ОСОБА_5 остання не впустила на подвір`я. Перебуваючи на дорозі, ОСОБА_5 примушував ОСОБА_7 стати на коліна та просити пробачення у свого сина. Свідок зазначив, що після вказаної події в його сина були синці на обличчі та підпухлість, погіршився стан здоров`я, його нудило, а тому вони через пару днів поїхали в лікарню та знімали побої. Син лежав у лікарні із струсом головного мозку.

Свідок ОСОБА_11 вказала суду, що являється односельчанкою обвинуваченого та потерпілого. 21 лютого 2019, знаходячись на своєму подвір`ї, до неї попросився зайти на подвір`я ОСОБА_7 . Запустивши останнього на подвір`я, зразу ж під`їхав ОСОБА_18 і просив щоб ОСОБА_19 попросив вибачення у його сина. Свідок вказала, що вона розпитувала у ОСОБА_20 , що сталося. Останній відповів, що ОСОБА_7 побив його сина. Свідок вказала, що на обличчі ОСОБА_7 слідів побиття не бачила. Після вказаного ОСОБА_5 із своїм сином поїхав, а ОСОБА_7 через декілька хвилин також побіг додому. Що відбувалося до того часу, як ОСОБА_7 забіг до неї на подвір`я вона не бачила.

Будучи допитаний в якості свідка неповнолітній ОСОБА_14 вказав суду, що навчається із ОСОБА_7 в одній школі, колись товаришували. 21.02.2019 він чергував у своєму класі після уроків. До класу зайшов ОСОБА_7 , копнув його у стегно та душив, а він у відповідь почав викручуватись та вдарив останнього. Коли після школи він повертався додому, то його чекав ОСОБА_7 . Сказав йому, щоб він підійшов, оскільки той хотів продовжити конфлікт, який між ними відбувся. Свідок вказав, що зразу ж подзвонив до свого батька. Після приїзду його батька, ОСОБА_7 забіг за машину і зайшов на подвір`я до ОСОБА_11 . ОСОБА_14 вказав, що його батько запитував ОСОБА_7 за що той вдарив його. Батько не підходив до ОСОБА_7 та не наносив йому жодних ударів, а також не було такого, що його батько машиною зачепив ОСОБА_7 за плече. Після розмови, яка відбулася біля хвіртки ОСОБА_10 він із батьком сіли в автомобіль і поїхали додому.

Свідок ОСОБА_21 вказав суду, що являється односельчанином сторін. Не пам`ятає коли саме, але він їхав на велосипеді у магазин і по дорозі його обігнав білий автомобіль, який припаркувався біля господарства ОСОБА_11 . Водій автомобіля ОСОБА_5 зупинився біля хвіртки і щось говорив із ОСОБА_11 , біля нього був його син ОСОБА_14 . Про що саме вони говорили, він не чув. Через декілька хвилин ОСОБА_5 сів у машину і поїхав.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у пред`явленому обвинуваченні, крім показань потерпілого, свідка ОСОБА_16 , також доводиться документами, зібраними під час досудового розслідування, що містяться в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в ході судового розгляду, а саме:

-витягом з кримінального провадження за №0000044, внесеного до ЄРДР 22.02.2019 за ч.1 ст.125 КК України на підставі заяви матері потерпілого ОСОБА_8 та постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч.1 ст.125 КК України на ч.2 ст.125 КК України (а.с.1-5);

-протоколом від 21.02.2019 прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинене кримінального правопорушення за фактом нанесення ОСОБА_5 тілесних ударів рукою в обличчя її сину ОСОБА_7 ( а.с. 9-10);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 22.03.2019 та фототаблицями до нього, відповідно до якого останній, в присутності понятих продемонстрував механізм нанесення йому удару правою рукою в обличчя біля брови обвинуваченим ОСОБА_5 (а.с.21-23);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_15 від 22.03.2019 та фототаблицями до нього, який проведений в присутності понятих, педагога та психолога, відповідно до якого свідок, вказав механізм та локалізацію нанесення ОСОБА_5 удару правою рукою в обличчя біля брови ОСОБА_7 (а.с43-45);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 від 11.05.2019 та фото таблицями до нього, відповідно до якого останній продемонстрував, як він, перебуваючи на дорозі спілкувався з ОСОБА_7 , який перебував на території подвір`я ОСОБА_11 , яка в той час знаходилася між ними (а.с.88-90);

- висновком експерта №40-Е від 22.03.2019, відповідно до якого у неповнолітнього ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці лівого плеча в нижній третині; гематоми на обличчі; струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, цілком можливо при обставинах, описаних в ухвалі суду і на які вказав потерпілий ОСОБА_7 , внаслідок нанесення йому удару кулаком сторонньої особи в обличчя і при одноразовому травмуванні лівої руки дзеркалом рухомого автомобіля, можуть відповідати терміну 21.02.2019 і відносяться: синець - до легких тілесних ушкоджень; гематома, струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я (а.с.32-33).

- висновком експерта №08-Е (додатково), проведеної 13.02-14.02.2020 додаткової судово-медичної експертизи, відповідно до якого у неповнолітнього ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці лівого плеча в нижній третині; гематоми на обличчі; струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, цілком можливо при обставинах, описаних в ухвалі суду і на які вказав потерпілий ОСОБА_7 і свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту 22.03.2019, внаслідок нанесення йому удару кулаком сторонньої особи в обличчя і при одноразовому травмуванні лівої руки дзеркалом рухомого автомобіля, можуть відповідати терміну 21.02.2019 і відносяться: синець - до легких тілесних ушкоджень; гематома, струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Вище описані ушкодження не характерні для самовільного падіння потерпілого з висоти власного зросту на тверду поверхню, а також для нанесення ударів ногами та іншими сторонніми предметами по різних частинах тіла (матеріали кримінальної справи а.с. 131-132).

Будучи допитаним в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_22 показав суду, що проводив в межах даного кримінального провадження судово-медичну та додаткову судово-медичну експертизи. Підтвердив висновки вказаних судово-медичних експертиз та відповідність їх акту первинного судово-медичного обстеження під час безпосереднього огляду потерпілого та дослідженим медичним даним та обставинам справи, на які вказує потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_15 під час слідчого експерименту. Щодо наявності у потерпілого тілесного ушкодження у виді струсу головного мозку, то зазначив, що воно могло виникнути від одного удару сторонньою особою в ділянку голови. Експерт не виключає, що дане тілесне ушкодження могло виникнути і при інших обставинах, які передували подіям із ОСОБА_5 . Однак, розмір гематоми на обличчі свідчить про те, що удар був нанесений добре фізично розвинутою дорослою людиною, вищою за потерпілого. Також експерт підтвердив, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 за ступенем тяжкості відповідно до наказу МОЗ України відносяться до тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані у кримінальному провадженню докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена. Його дії правильно кваліфіковано за ст. 125 ч.2 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому, суд критично ставиться до пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 та показань неповнолітнього свідка ОСОБА_14 про те, що обвинувачений не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , оскільки ці обставини не знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Такі доводи сторони захисту спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 , які є логічними, чіткими, детальними, послідовними та підтверджуються висновками експерта щодо локалізації, механізму утворення та ступені тяжкості тілесних ушкоджень нанесених ОСОБА_5 . Зазначена експертом кількість тілесних ушкоджень і спосіб їх нанесення ОСОБА_5 докладно підтвердив потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчих експериментів з їх участю та продемонстрували механізм нанесення удару, від якого виникли саме ті тілесні ушкодження, які встановлені висновками експерта. Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 у присутності понятих вказав про обставини вчинення ОСОБА_5 злочину. Вказана слідча дія проведена з дотриманням вимог ст. 240 КПК, а за її результатом складено відповідний протокол, зміст якого відповідає положенням ст. 104 КПК України. Показання потерпілого та відомості отримані під час слідчого експерименту із свідком ОСОБА_15 суд вважає послідовними й такими, що узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей, і підстави не довіряти їм у суду відсутні.

Крім цього, судом береться до уваги той факт, що неповнолітній свідок ОСОБА_14 є сином обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому зацікавлений в уникнення покарання свого батька. Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_14 щодо спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_7 під час конфлікту між ними, що відбувався в школі, оскільки зважаючи на зріст ОСОБА_14 та його фізичний стан включається можливість нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень такої ступені тяжкості, що потягли короткочасний розлад здоров`я. За таких обставин суд не може покласти їх в основу вироку.

Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 суд розцінює як обраний ним спосіб свого захисту та уникнення відповідальності за скоєне. Версія сторони захисту про те, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути заподіяні іншими особами, зокрема його власним сином, не підтверджується наявними у провадженні доказами та спростовується доказами, наведеними у даному вироку суду.

Що стосується доводів захисника стосовно недопустимості покладених в основу обвинувального вироку доказів - висновків експерта, яким встановлено вид та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, то вони є безпідставними, виходячи з нижченаведеного.

Як убачається з матеріалів справи, в ході збирання доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення виду та ступеня тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень стороною обвинувачення було забезпечено проведення судово-медичної експертизи, а в подальшому судом для проведення додаткової експертизи.

Суд враховує, що зазначені експертизи проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Висновок експерта містить посилання на медичні документи, що були об`єктом експертного дослідження та обставини справи, встановлені доказами, зібраними на стадії досудового розслідування, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. Об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними судом не встановлено .

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10. 2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно вимог ст.ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 вперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, має постійний заробіток, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. При призначенні покарання враховується також і думка неповнолітнього потерпілого та його законного представника, які вказали про наявність претензій до обвинуваченого та просили його суворо покарати.

Згідно досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні орган пробації оцінив ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик ймовірної небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб як середній та середній відповідно. На думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням вищевикладеного та обставин справи, стану здоров`я та матеріальний стан обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, наслідкам, що настали, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

При вирішенні цивільного позову, поданого ОСОБА_8 - законним представником в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Приписами ст. 23, ч.1 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України передбачено право особи на відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок протиправних дій. Частиною 1 ст.1199 ЦК України передбачено , що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 25.02.2019 по 05.03.2019. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовну вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 2753,28 грн. витрат на лікування потерпілого, розмір яких підтверджено наявними в справі доказами ( фіскальними чеками та квитанцією до прибуткового касового ордера).

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

П.9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

Судом враховується, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 було завдано тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. Після завершення лікування упродовж чотирьох місяців з ОСОБА_7 провадилася психокорекційна робота спеціалістами Медико - психологічного центру Буковинського ДМУ.

По справі встановлено, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_5 була завдана моральна шкода неповнолітньому потерпілому, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, моральних переживаннях, викликаних негативними змінами у житті потерпілого: щоденні думки та спогади про наслідки неприємної події, страх її можливого повторення, тимчасова відірваність від активного соціального життя, в тому числі навчання у школі, порушення сну, неприємні сновидіння замикання, надмірна тривожність у зв`язку з гострою реакцією на пережитий стрес. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, потерпілий продовжує відчувати почуття образи, приниження гідності та погіршення соціальної репутації.

Визначаючи суму заподіяної моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , суд бере до уваги вище наведене, одночасно враховує ступінь вини відповідача, його матеріальний стан і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що заявлену позовну вимогу слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 3000 гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України і призначити покарання у виді штрафу розміром сто неоподаткованих мінімумів, що становить 1700 гривень.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в особі його законного представника ОСОБА_8 2753,28 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 3000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_23