ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали об`єднаного кримінального провадження № 201/12664/19 (пр. № 1-кп/201/861/2020), відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002746, 0002723, 0002919, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше судимого: 28 жовтня 2005 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки п`ять місяців, звільненого 20 лютого 2009 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання два місяці 17 днів; 20 серпня 2013 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 301, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком один рік шість місяців; 16 лютого 2017 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком один рік; 13 вересня 2019 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном два роки; 26 грудня 2019 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Обвинувачений ОСОБА_4 22 жовтня 2019 року приблизно о 15.00 годині, знаходячись біля житлового будинку АДРЕСА_2 , зустрівся із потерпілою ОСОБА_5 , та, діючи повторно, маючи прямий умисел, спрямований на власне незаконне збагачення, шляхом шахрайського заволодіння грошовими коштами у сумі 600 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, діючи повторно, повідомивши ОСОБА_5 заздалегідь неправдиві відомості щодо своїх дійсних намірів, а саме повернення грошових коштів. Остання, будучи введена в оману, передала обвинуваченому ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 600 гривень та, вважаючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у подальшому поверне належні їй грошові кошти. Після чого, заволодівши чужим майном, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи бажання розпорядитись майном як своїм власним, покинув місце злочину, в подальшому, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 600 гривень.

2. Продовжуючи свою злочину діяльність, обвинувачений ОСОБА_4 27 жовтня 2019 року, приблизно о 17.00 годині 00 хвилин, перебуваючи біля будинку № 5 по Крутогірному узвізу в м. Дніпрі, побачив на лавочці жіночу сумку, що належить потерпілій ОСОБА_6 , та яку він визначив об`єктом свого злочинного посягання, і у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, дістав своєю лівою рукою з жіночої сумки дві купюри номіналом 200 гривень кожна та одну купюру номіналом 100 гривень, на загальну суму 500 грн., після чого сховав їх у праву кишеню одягнених на ньому джинсів.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_4 разом з викраденими грошовими коштами залишив місце скоєння кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 500 гривень 00 копійок.?

3. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 листопада 2019 року приблизно о 15 годині 09 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , в сумці яка належить потерпілому ОСОБА_7 побачив грошові кошти в розмірі 600 гривень, які належали потерпілому та визначив їх об`єктом свого злочинного посягання, та в нього виник злочинний умисел спрямований на викрадення чужого майна.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу взяв з сумки потерпілого ОСОБА_7 яка лежала у кімнаті грошові кошти в сумі 600 гривень, та поклавши їх у кишеню штанів, одягнених па нього, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця залишив місце вчинення ним злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 600 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчинених ним діяння та викладених у обвинувальних актах.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 :

-у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

-у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, передбаченої ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам і наслідкам, зокрема, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і способу заволодіння чужим майном, розміру викрадених грошових коштів, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який, незважаючи на те, що свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся, неодноразово систематично притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за аналогічні кримінальні правопорушення, при цьому, вчинив інкриміновані йому діяння в період іспитового строку, не працевлаштований та не має постійного доходу, завдану шкоду не відшкодував, що вказує про небажання останнього стати на шлях виправлення, а також обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а отже, сукупність всіх цих даних свідчить про недоцільність призначення ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям, а призначення реального покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, достатності і співрозмірності.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 26 грудня 2019 року був засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, при цьому, вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду, у зв`язку з чим, враховуючи реальний характер призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком суду, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнено на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з дворічним іспитовим строком, при цьому, в період останнього обвинувачений вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років одного місця позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року у виді двох років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком суду, визначивши ОСОБА_4 покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

На підставі положень ст. 71 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року покарання у виді п`яти місяців позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання обчислювати з дня

набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 цим вироком суду покарання, строк відбутого ним покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року, починаючи з 29 жовтня 2019 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1