ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/242/20 Справа № 710/421/20 Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.183 КПК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора підозрюваного захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, по 18.06.2020 включно , -

в с т а н о в и л а :

Слідчим СВ Шполянського відділення Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 до слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області подано клопотання про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 20.04.2020.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Шполянського відділення Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000219 від 20.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.162 КК України.

Необхідність застосування даного запобіжного заходу обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , 19 квітня 2020 року у невстановлений слідством час, шляхом віджиму, відчинив металопластикове вікно балкону (лоджії) та проник в середину, після чого за допомогою тих же засобів, шляхом віджиму відчинив металопластикові двері балконного блоку, тим самим незаконно проник в квартиру АДРЕСА_2 , своєї бувшої співмешканки ОСОБА_10 та виявивши її відсутність, залишився там чекати її повернення.
20 квітня 2020 року близько 15:05 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в тій же квартирі, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_10 , діючи умисно, тримаючи в руці заздалегідь заготовленого та принесеного господарського ножа, вчинив на неї напад, намагаючись завдати удару вказаним ножем в область спини. У свою чергу ОСОБА_10 зреагувала на напад, ухилилась від нього, схопивши руками за лезо ножа та спробувала втекти, але ОСОБА_7 наздогнав її та став умисно наносити їй удари руками та ногами по різним частинам тіла, намагаючись подолати опір. Коли ОСОБА_10 знову вдалось вирватись від нападу ОСОБА_7 , то він дістав другий, принесений із собою ніж, діючи з метою вбивства останньої, викрикуючи погрози про намір позбавити її життя, наздогнав її у кухні, де намагався нанести удари вказаним ножем по різним частинам тіла потерпілої, але не міг цього зробити через опір з її боку. Потерпіла ОСОБА_10 , розуміючи фізичну перевагу з боку ОСОБА_7 та його наміри її вбити, злякавшись за своє життя та здоров`я, з метою втечі підбігла до кухонного вікна, відчинила його та спробувала заховатись від нападу на трубі, що йшла за вікном зовні будинку, при цьому не бажала вистрибувати через небезпеку шкоди життю та здоров`ю при падінні з висоти, оскільки вказана квартира розташована на другому поверсі будинку. ОСОБА_7 , боячись, що ОСОБА_10 може втекти, розуміючи про небезпеку падіння з висоти другого поверху на асфальтоване покриття, умисно, з метою заподіяння смерті останній, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, із значною силою штовхнув потерпілу ОСОБА_10 руками у спину в результаті чого остання з прискоренням упала на асфальтоване покриття перед будинком.
У результаті вказаного падіння потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, оскольчатого відкритого перелому двохп`яткових ладьєвидних і кубовидних кісток, закритої травма органів черевної порожнини, забій грудної клітки.
20 квітня 2020 року ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.
21 квітня 2020 року ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України - як незаконне проникнення до житла та за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України - як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року клопотання слідчого СВ Шполянського відділення Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено частково. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя вважав, що прокурор довів наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, разом з тим прокурором не доведена наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 та 4 вказаної статті.
Одночасно слідчим суддею зазначено в ухвалі, що відповідно до п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В той же час суд врахував, що п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Також слідчим суддею зазначено, що органом досудового розслідування не враховані всі обставини, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу, а саме: що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, характеризується по місцю проживання позитивно і зобов`язався в майбутньому з`являтись на виклики до слідчого та суду.

Враховуючи, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, суд вважав за можливе у відповідності до ст.181 КПК України, не застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід в виді тримання під вартою, а застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, і вважав, що обрання такого запобіжного заходу є законним та справедливим.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити у повному обсязі та обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді триманням під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі посилається на те, що вагомі обставини та наявні ризики при винесені ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом взагалі не враховано, в ході судового засідання не досліджено докази, якими орган досудового розслідування доводить існування ризиків передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України та не взято до уваги доводи органу досудового розслідування, чим порушено вимоги п.2 ч.1 ст.411 КПК України.

Зазначає, що судом не враховано обставини, дослідження яких при обранні запобіжного заходу, передбачено ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, викладених у клопотанні, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також той факт, що підозрюваний ніде не працює, неповнолітня дитина, про наявність на утриманні якої повідомив суду ОСОБА_7 під час судового засідання, з його ж пояснень не проживає з ним постійно, а живе зі своєю матір`ю, хоч іноді його й відвідує, при цьому викликає сумнів здатність ОСОБА_7 утримувати будь-яких осіб за відсутності у нього роботи.
Заслухавши доповідь судді, думки прокурора про задоволення апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.

Задовольняючи частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовуючи відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя правильно виходив з того, що надані слідчим матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР 20 квітня 2020 року № 0000219 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15,ч.1 ст.115 та ч.1 ст. 162 КК України, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя вважав, що прокурор довів наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, разом з тим ним не доведена наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 та 4 вказаної статті та не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Слідчим суддею враховано, що п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Слідчим суддею зазначено, що органом досудового розслідування не враховані всі обставини, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу, а саме: що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, характеризується по місцю проживання позитивно і зобов`язався в майбутньому з`являтись на виклики до слідчого та суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками слідчого судді та зазначає, що в ході апеляційного розгляду також не встановлено таких обставин, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, схов або спотворення будь-якої з речей, яка має істотне значення для встановлення обставин справи, незаконний вплив на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому, вважає, що зазначені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п.1-4 ст.177 КПК України, суду не доведені.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та який, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, на підставі ухвали слідчого судді, суду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, в достатній мірі дослідив та врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема, наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки, наявність на утримані неповнолітньої дитини, позитивну характеристику за місцем проживання.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що застосований слідчим суддею місцевого суду запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту виявився дієвим та останнім не порушувався, в зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено неможливість запобігти зазначеним ним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно із ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, в зв`язку з чим суд вважав за можливе у відповідності до ст.181 КПК України, не застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, вважаючи, що обрання такого запобіжного заходу є законним та справедливим.

З огляду на викладене суд вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження та встановленими в ході судового розгляду обставинами.

Суд апеляційної інстанції вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст.ст.181, 193, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд -

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2020 року, якою щодо ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, по 18.06.2020 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді