ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/171/20 Справа № 208/2681/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 березня 2020 року включно.
Слідчий суддя, в обґрунтування свого рішення зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України підтверджується наступними доказами: показами потерпілого та свідків; протоколом огляду місця події; речовими доказами; протоколом впізнання за участю потерпілого; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 ; протоколом впізнання за участю підозрюваного ОСОБА_9 ; висновком судово-медичної експертизи №346-Е та іншими зібраними доказами в їх сукупності.

Вказує, що реальними, обґрунтованими та доведеними є ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний раніше переховувався від органів слідства та суду, в період часу з 23.04.2018 року по 16.01.2020 року перебував у розшуку, не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, ОСОБА_7 обізнаний з особами потерпілого та свідків, та може впливати на них з метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення.

Також зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а тому не вбачається наразі іншої можливості запобігти ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.

Також слідчий суддя вважав за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_7 , вчинено із застосуванням насильства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що слідчим суддею повинно було бути проведено детальніший аналіз самої події, ролі підозрюваного, наявність доказів винуватості та підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також аналіз всіх ризиків з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного.

Вказує, що протокол затримання підозрюваного не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 добровільно, самостійно, без участі оперативних працівників правоохоронних органів сумісно з батьками з`явився до управління внутрішніх справ.

Звертає увагу на той факт, що в повідомленні про підозру взагалі відсутня конкретика дій кожного із учасників нападу, його роль, дії, мотиви та ціль нападу тощо; підозра є необґрунтованою.

Також зазначає, що ухвала суду не відповідає жодному з критеріїв законності постановленого рішення, оскільки суду не додано органом досудового розслідування та взагалі не досліджені матеріали кримінального провадження за обвинуваченням учасника цієї події ОСОБА_9 , який з квітня 2018 року по цей час знаходиться під домашнім арештом; не доведено суду чому саме по цей час не встановлена третя особа події, не додано та не досліджені докази саме винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому злочину та інше.

Судом не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має малолітню дитину, має міцний соціальний зв`язок, постійну реєстрацію та місце проживання, є учасником бойових дій - ветераном АТО, приймав з 2015 по 2017 роки участь в бойових діях, позитивну характеристику за місцем проживання; в правоохоронні органи з`явився добровільно та самостійно дає правдиві показання та співпрацює зі слідством, та чудово розуміє відповідальність за порушення покладеного на нього зобов`язання.

Жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_7 після добровільної явки в досудове слідство не має взагалі сенсу переховуватися від органів слідства, так як про нього є багато інформації в матеріалах кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_9 , потерпілий дає показання в суді, докази в сукупності зібрані та знаходяться в матеріалах справи в суді, тому аргумент, що підозрюваний якимось чином буде впливати на учасників є припущенням, оскільки підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні є безпідставними.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, підтверджується документами, долученими до клопотання.

З наведених обставин, слідчий суддя зробив правильний висновок про наявність щодо ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, достатньо обґрунтованої для вирішення питання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з яким колегія суддів погоджується.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя належним чином врахував те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є реальними, обґрунтованими та доведеними, оскільки ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні зважаючи на те, що підозрюваний раніше переховувався від органів слідства та суду, в період часу з 23.04.2018 року по 16.01.2020 року перебував у розшуку, не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, ОСОБА_7 обізнаний з особами потерпілого та свідків і може впливати на них з метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення.

Що стосується доводів апелянта про те, що протокол затримання підозрюваного не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 добровільно, самостійно, без участі оперативних працівників правоохоронних органів сумісно з батьками з`явився до управління внутрішніх справ, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу підозрюваного, інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, слідчий суддя навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються наданими матеріалами в повному обсязі, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обґрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: