Справа № 551/637/20
Провадження № 1-кс/551/168/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у задоволені клопотання про арешт майна

25 червня 2020 року селище Шишаки

Слідчий суддя Шишацького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області клопотання прокурора Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000187,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2020 року слідчий СВ Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотання, погодженим прокурором, про арешт майна у вигляді: п`яти вантажних автомобілів-самоскидів, навантажувача, екскаватора та трактора гусеничного, що використовуються філією «Яреськівський цукровий завод» Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукорагропром».

Зокрема просив накласти арешт на нижче вказану техніку:

- самоскид вантажний марки «МАЗ» модель 5551, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 належить ТДВ «Новоіванівський цукровий завод»,

- самоскид марки «КРАЗ» модель 6510.01, д.н.з НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ТОВ АПО «Цукровик Полтавщини», адреса: Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Новаторів, буд. 24,

- самоскид марки «КАМАЗ» модель 5511, д.н.з НОМЕР_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ТОВ «АГРОПРОМ ОБЄДНАННЯ «Цукровик Полтавщини», адреса: Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Новаторів, буд. 24,

- самоскид вантажний марки «КРАЗ» модель 256Б1, д.н.з. НОМЕР_7 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серіяї НОМЕР_8 належить ТОВ АПО «Цукровик Полтавщини», адреса: Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Новаторів, буд. 24,

- самоскид вантажний марки «КРАЗ» модель N0738470, д.н.з. НОМЕР_9 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 належить ТОВ «АГР.ОБ. «Цукровик Полтавщини», адреса: Полтавська область, Глобинський район, м. Глобино, вул. Новаторів, буд. 24 (Заводська,1),

- навантажувач марки Т-156Б, д.н.з. НОМЕР_11 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_12 належить ТОВ АПО «Цукровик Полтавщини», адреса: Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Новаторів, буд. 24,

- екскаватор марки АТЕК2624, д.н.з. НОМЕР_13 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_14 належить, АО «Цукровик Полтавщини», адреса: Полтавська область, Кобеляцький район смт. Білики,

- трактор гусеничний марки Т-170, д.н.з. НОМЕР_15 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_16 належить АО «Цукровик Полтавщини», адреса: Полтавська область, Кобеляцький район смт. Білики.

Клопотання мотивовано тим, що 22 червня 2020 року в черговій частині Шишацького відділення поліції ГУНП в Полтавській області зареєстровано повідомлення працівника поліції ОСОБА_5 про те, що того ж дня близько 11 год. на фільтраційні поля філії «Яреськівській цукровий завод» ТОВ «Цукорагропром» здійснювався вивіз відходів.

22 червня 2020 року відомості щодо даного факту внесені до ЄРДР за № 0000187 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 239 КПК України.

При огляді місця події була вилучена перелічена у клопотанні техніка, яка на думку слідчого має доказове значення по справі оскільки є знаряддям вчинення злочину. З метою запобігання можливості її приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження слідчий просив накласти решт на вказану у клопотанні автомобільну техніку та дозволити її зберігання на території Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою суду від 24 червня 2020 року клопотання повернуто прокурору, як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України та встановлено строк для усунення наявних у ньому недоліків.

25 червня 2020 року до слідчого судді із відповідним клопотанням після усунення недоліків звернувся прокурор. Клопотання мотивовано аналогічно клопотанню слідчого.

В засіданні прокурор заявлене ним клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник третьої особи усно та письмово заперечувала проти задоволення клопотання, наголошуючи на його безпідставності та необґрунтованості.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та заперечень третьої особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 170 КУпАП завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В той же час основною метою арешту майна, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження, є досягнення дієвості цього провадження (ч.1, п.7 ч.2 ст. 131 КПК України).

Згідно ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Крім того відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен поміж іншого врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено з матеріалів клопотання досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000187 за ч.1 ст. 239 КПК України розпочато виключно на підставі телефонного повідомлення працівника поліції ОСОБА_5 про те, що підприємство «Астарта Київ» здійснює вивіз відходів на очисних ставках (а.с. 42) тобто шляхом виконання імперативної вимоги ст. 214 КПК України про обов`язок розпочати досудове розслідування в разі отримання заяви про кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Склад злочину, передбаченого ч.1 ст.239 КК України має матеріальний характер оскільки передбачає суспільно-небезпечні наслідки у вигляді створення небезпеки для життя, здоров`я людей чи довкілля.

Так, згідно роз`яснень, наведених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 10 грудня 2004 року № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» створення небезпеки для життя і здоров`я людей (частини 1 статей 239 - 244, ч. 1 ст. 253 КК) має місце в разі, коли забруднення навколишнього природного середовища чи вчинення інших протиправних дій могло призвести до загибелі хоча б однієї людини, масових захворювань людей, зараження хоча б однієї людини епідемічним або інфекційним захворюванням, зниження тривалості життя чи імунного захисту людей, відхилень у розвитку дітей тощо.

Тобто предмет доказування у даному кримінальному провадженні відрізняється особливою складністю, коли потребують доказування сукупність фактів у вигляді:

- забруднення або псування земель;

- здіснення забруднення речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля;

- здіснення забруднення або псування внаслідок порушення спеціальних правил;

- наявність небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля.

Незважаючи на це кримінальне провадження за ч.1 ст. 239 КК України було розпочато слідчим підрозділом лише за фактом одного телефонного дзвінка працівника поліції.

При цьому, незважаючи на те, що з моменту реєстрації кримінального провадження до моменту звернення прокурора з клопотання до слідчого судді минуло 3 дні, жодних інших об`єктивних даних, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України в діях працівників ТОВ «Цукорагропром» органом досудового розслідування та/чи прокурором здобуто не було.

Зокрема жодна особа, втому числі заявник, не була допитана в якості свідка. Не були призначені відповідні експертизи, не отриманні господарські чи інші технічні документи які можуть свідчити про наявність ознак злочину в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукорагропром».

В той же час представником ТОВ «Цукорагропром» були надані докази того, що їх господарська діяльність не містить ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України, зокрема здійснюється на орендовані у держави земельній ділянці з використанням орендованої техніки (а.с.79-104). При цьому ПП «Південно український центр екологічних послуг» в 2017 році було розроблені оцінки впливу діяльності діючого об`єкта філія «Яреськівський цукровий завод» ТОВ «Цукорагропром» на навколишнє середовище (а.с. 105-109).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що прокурором не доведена наявність обставин передбачених пунктами 1 та 2 ч.3 ст. 132 КПК України.

Незважаючи на те, що слідчим винесено постанову при визнання вилученої техніки речовими доказами відсутні достатні данні, що дозволяють дійти висновку що вказане майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки з протоколу огляду встановлено, що вилучена техніка лише знаходилась на фільтраційних полях підприємства, а не приймала безпосередньої участі у транспортуванні відходів. При цьому, а ні в протоколі, а ні в самому клопотання не вказані основні ідентифікуючи ознаки тимчасово вилученого майна у вигляді номерів двигунів, рам, вузлів та агрегатів, а вказані лише їх державні номерні знаки.

Тобто прокурором не наведено достатніх доказі можливість використання тимчасово вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні.

На думку слідчого судді у клопотанні прокурор не навів жодних доказів, що підтверджують існування ризиків того, що тимчасове вилучене майно може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено, відчужено, як про це вказано у клопотанні.

Слідчий суддя вважає, що вказані доводи мають виключно імовірнісний характер та на жодних обставинах справи не ґрунтуються.

Натомість слідчим суддею взято до уваги, що тимчасово вилучене майно є важкою габаритною технікою комерційного та сільськогосподарського призначення, яка до того ж належить іншим юридичним особам, а ТОВ «Цукорагропром» лише орендується на підставі відповідних господарських договорів (а.с. 90-104), що значно ускладнює або взагалі унеможливлює приховання пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даної техніки працівниками ТОВ «Цукорагропром» в разі не накладення на неї арешту.

За таких обставин запропонований прокурором засіб забезпечення кримінального провадження є явно неспівмірним завданням даного кримінального провадження, з одного боку та обмеженням права власності та господарської діяльності товариства, з іншого боку.

Підсумовуючи все вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурором не доведена, як необхідність арешту тимчасово вилученого майна, виходячи із завдань кримінального провадження, так і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а отже клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 131-132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000187 від 22 червня 2020 року, що використовувалось філією «Яреськівській цукровий завод» Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукорагропром» відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 08-00 год. 26 червня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1