ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/715/17 Номер провадження 11-кп/814/128/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі: прокурора ОСОБА_6
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08.11.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нижня Будаківка Лохвицького району Полтавської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:
- 02.09.2008 року Солом`янським райсудом м. Київа за ст.187 ч.2 , 15 ч.3 , 186 ч.3 , 70 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна;
- 23.08.2016 року Миргородським міськрайсудом Полтавської області за ст.15 ч.2 185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі;
- 10.02.2017 року Мирогородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 185, 70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Миргород Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

06.06.2006 року Миргородським міськрайсудом Полтавської області за ст.ст.185 ч.3 , 289 ч.2 , 69,70 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

07.02.2007 року Миргородським міськрайсудом Полтавської області за ст.ст.185 ч.3 , 15 ч.2 ,70 , 70 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

- 20.09.2007 року Миргородським міськрайсудом Полтавської області за ст.ст.185 ч.2 , 69 , 71 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та штрафом 1700 грн.;

- 07.112008 року Миргородським міськрайсудом Полтавської області за ст.ст.185 ч.2 , 185 ч.3 , 70 , 71 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі;

-23.08.2016 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 , ч.1 ст. 309 КК України , -

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08.11.2017 року ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.02.2017 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, визначено остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст.72 КК України ОСОБА_10 в строк відбуття покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 11 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбування покарання визначено відраховувати з 11 січня 2017 року.
ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст. 185 КК України (епізод вчинення крадіжки в червні 2016 року) на три роки позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 185 КК України (епізоди скоєних злочинів за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року) на чотири роки позбавлення волі;

-за ч.1 ст. 309 КК України на один рік позбавлення волі.
На підставі ч.ч. 4,1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 23.08.2016 року, за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Згідно зі ст.72 КК України ОСОБА_9 в строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 06 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду 30.12.2016 року.
Позовні вимоги ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 25 447, 39 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином.
Стягнуто: з ОСОБА_9 - 6 665, 76 грн, з ОСОБА_10 - 2 267, 76 грн. на користь держави у відшкодування витрат на залучення експертів.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнані винуватими в такому.

В період часу з 15 по 27 червня 2016 року, в нічний час доби, ОСОБА_9 на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, проник до гаражу № НОМЕР_1 , звідки повторно, таємно викрав кутову шліфувальну машину марки «ВИТЯЗЬ МЗЭП МШУ 125- 1100», вартістю 348, 00 грн, яка належить ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому майнової шкоди на вказану суму.
В період з 20 вересня по 01 жовтня 2016 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, в нічний час доби, на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського в м.Миргород, Полтавської області, проникли до гаражу № НОМЕР_2 , звідки повторно, таємно, викрали майно, що належить ОСОБА_11 , на загальну суму 41 357, 50 грн, чим спричинили потерпілому майнової шкоди на вказану суму.
В період часу з 02 по 03 листопада 2016 року, ОСОБА_9 проник до приміщення кіоску «Ремонт взуття», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звідки повторно, таємно викрав промисловий фен марки «ТАЙГА ФП-2000», вартістю 210, 00 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнової шкоди на вказану суму.
В період часу з кінця листопада до початку грудня 2016 року, в нічний час доби, ОСОБА_9 на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, проник до гаражу № НОМЕР_3 , звідки повторно, таємно, викрав дошку для прасування марки «LEJFHEIT» вартістю 369, 00 грн та електричну мікромельницю для зерна вартістю 1 690 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 2 059 грн.
В період часу з 22 листопада по 02 грудня 2016 року ОСОБА_9 на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, проник до гаражу № НОМЕР_4 , звідки повторно, таємно викрав майно на загальну суму 7 938 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 майнової шкоди на вказану суму.
В період часу з 24 по 26 грудня 2016 року, в нічний час доби, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб, на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, проникли до приміщення гаражу № НОМЕР_5 , звідки повторно, таємно, викрали майно на загальну суму 8 016, 87 грн, що належить ОСОБА_16 , чим спричинили потерпілому майнової шкоди на вказану суму.
В період часу з середини вересня 2016 року по 02 січня 2017 року, в нічний час доби, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою проникли до приміщення гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрали двигун вартістю 8 879, 70 грн та коробку передач вартістю 4 828 грн, чим спричинили Державній інспекції сільського господарства в Полтавській області майнової шкоди на загальну суму 13 703, 70 грн.
В період часу з 19 по 27 грудня 2016 року, ОСОБА_9 на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, проник до гаражу № НОМЕР_6 , звідки повторно, таємно викрав майно на загальну суму 5605,90 грн, чим спричинив потерплому ОСОБА_17 майнової шкоди на вказану суму.
В період часу з 26 грудня 2016 року по 06 січня 2017 року, в нічний час, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою між собою, на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, проникли до гаражу № НОМЕР_7 , звідки повторно, таємно викрали майно на загальну суму 18 011, 81 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_18 майнової шкоди на вказану суму.
В період часу з 15 по 26 грудня 2016 року, в нічний час, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою, на території гаражного кооперативу «Вогник», що розташований за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, проникли до приміщення гаражу № НОМЕР_8 , звідки повторно, таємно викрали майно на загальну суму 1 078, 00 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 майнової шкоди на вказану суму.
Крім цього, на початку грудня 2016 року, в денний час доби, ОСОБА_9 , перебуваючи між рядами гаражів, що розташовані в гаражному кооперативі «Вогник» за адресою: вул.Ломиковського, в м.Миргород, Полтавської області, неподалік від смітника, виявив особливо небезпечниий наркотичний засіб канабіс, переніс його до гаражу № НОМЕР_9 , що знаходиться у вищевказаному гаражному кооперативі, яким він в той час користувався. Частину вищезгаданого наркотичного засобу залишив на зберігання у гаражі, іншу частину переніс до квартири АДРЕСА_5 , в якій він фактично проживав, тим самим незаконно зберігав наркотичний засіб канабіс без мети збуту.
В подальшому, ОСОБА_9 для власного вживання висушені частини рослини коноплі перетирав за допомогою металевого сита, таким чином незаконно виготовляв наркотичний засіб без мети збуту.
27.12.2016 року, працівниками поліції під час санкціонованого обшуку квартири АДРЕСА_5 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабісу загальною масою в перерахунку на суху речовину 19, 343 г.
Цього ж дня під час санкціонованого обшуку гаражу № НОМЕР_9 , який розташований в гаражному кооперативі «Вогник» за адресою: вул.Ломиковського в м.Миргород Полтавської області, та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_9 , працівниками поліції було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою в перерахунку на суху речовину 303,176 г, а також дві пластикові пляшки з нашаруванням екстракту канабісу масою в перерахунку на суху речовину 0,119 грам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка їх подала

В апеляційній скарзі прокурор з урахуванням внесених першим заступником прокурора Полтавської області змін просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання: за ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, ч.1 ст.309 КК України 1 рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначити покарання 4 роки позбавлення волі. Згідно зі ст.71 КК України за сукупністю вироків визначити остаточне покарання 6 років позбавлення волі; ОСОБА_10 визнати винним за ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків визначити покарання 6 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

При цьому вказав, що судом не враховано роз`яснення, що містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарання», згідно з якими за окремими епізодами злочинної діяльності покарання не призначається.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_10 вчинив крадіжки протягом іспитового строку, встановленого вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2016, а тому безпідставно не складено покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Також судом не взято до уваги те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, повторно скоїли кримінальні правопорушення, під час судового розгляду не розкаялися, вину визнали частково, перешкоджали встановленню істини і відправленню правосуддя.

Обвинувачений ОСОБА_9 у принесеній апеляційній скарзі із змінами просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання обмежившись фактично відбутим. При цьому зазначає , що він визнає свою вину , щиро розкаюється у вчиненому, усвідомив всю тяжкість вчинених ним злочинів. Зазначає також , що після звільнення не вчиняв жодного злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, застосувати відносно нього положення ст.69 КК України та пом`якшити призначене судом покарання, яке, на його думку, є занадто суворим. При цьому вказав, що судом не було враховано його скрутного матеріального становища, щирого каяття у вчиненому та активного сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, часткового відшкодування завданих потерпілим збитків.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу із змінами підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора із внесеними змінами підтримав частково. Не заперечував з приводу задоволення апеляційних скарг обвинувачених.

Мотиви суду

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів за які вони засуджені , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Встановлені судом фактичні обставини по справі в апеляційних скаргах не оспорюються , не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ч.3 ст.404 КПК України.

В той же час, є слушними доводи прокурора про те, що, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків суд допустився помилки.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те , що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого , як за різними статтями , так і за різними частинами однієї статті кримінального закону , якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК , які не мають самостійної кваліфікації , покарання не призначається.

Також , коли повторність та рецидив злочинів є елементом сукупності вироків , покарання за них призначається за правилами , передбаченими ст.ст.71,72 КК України.

В даному випадку , призначаючи ОСОБА_9 покарання за окремими епізодами злочинної діяльності , суд припустився помилки.

Припустився суд помилки і щодо призначення покарання обвинуваченим за правилами статей 70 ч.4 , 71 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 був засуджений вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2016 на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком згідно зі ст.75 КК України 2 роки. Одну крадіжку за оскаржуваним вироком він вчинив у червні 2016 року, тобто до вироку від 23.08.2016, а решту злочинів протягом вересня грудня 2016 року.

Водночас , призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ст.70 ч.1 КК України суд фактично не призначив покарання за правилами статті 70 ч.4 КК України , оскільки не конкретизував , за яким же вироком йому призначається покарання за вказаними правилами. Призначення покарання в даному випадку за тією схемою , як вона викладена у вироку суду , є неправильним.

ОСОБА_10 був засуджений вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2016 на 2 роки обмеження волі з іспитовим строком згідно зі ст.75 КК України 2 роки, а також вироком цього ж суду від 10.02.2017 на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Злочини за оскаржуваним вироком ним було вчинено в період з вересня по грудень 2016 року, тобто після ухвалення вироку від 23.08.2016 і до ухвалення вироку від 10.02.2017.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , має бути визначено за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України та за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та обвинувачених щодо м`якості , як на думку прокурора , суворості , як на думку обвинувачених , покарання , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченим покарання , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів , дані про особу обвинувачених та прийшов до висновку , що вони мають реально відбувати покарання , визначивши при цьому конкретні строки.

Проте , колегія суддів вважає за можливе пом`якшити обвинуваченим покарання за ст.185 ч.3 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 характеризується позитивно , ОСОБА_10 посередньо. Обидва обвинувачених визнали свою вину у вчиненні злочинів в яких вони обвинувачуються. Розкаялись у вчиненому.

При цьому , колегія суддів враховує належну процесуальну поведінку обох обвинувачених після скасування попередньої ухвали апеляційного суду Верховним Судом. Відсутність будь-якої негативної інформації щодо обох обвинувачених. Враховує колегія суддів при цьому і думку прокурора в апеляційному суді , який не наполягає на призначенні суворого покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає , що пом`якшення обвинуваченим покарання буде сприяти меті покарання , виправленню обох обвинувачених та попередженню скоєння нових злочинів.

Відповідно до статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом статті 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі зокрема необхідності збільшення обсягу обвинувачення.

Враховуючи , що судом не застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_10 правила статті 71 КК України , фактично не застосовано правила статті 70 ч.4 КК України щодо ОСОБА_9 , у справі має бути постановлений новий вирок , яким , в тому числі , мають бути вирішені також і питання щодо інших доводів апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає за необхідне уточнити вирок суду в частині зарахування часу перебування обвинувачених під вартою в строк покарання за правилами статті 72 ч.5 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015 року із урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407,409,420 КПК України, колегія суддів,-

з а с у д и л а :

Апеляційні скарги прокурора із змінами , внесеними першим заступником прокурора Полтавської області , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити частково;

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2017 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати;

Постановити в цій частині новий вирок;

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст.309 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі;

Пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України та визначити 3 років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання три роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71,72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2016 року та остаточно призначити покарання чотири роки позбавлення волі;

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2016 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_9 остаточне покарання чотири роки позбавлення волі;

Пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст.185 КК України та визначити 3 років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків приєднати частину невідбутого покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2016 року та остаточно призначити покарання чотири роки позбавлення волі;

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.02.2017 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання чотири роки позбавлення волі;

На підставі статті 72 ч.5 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015 року зарахувати засудженому ОСОБА_9 в строк покарання час перебування під вартою з 06.01.2017 року по 16.05.2018 року , з 14.11.2018 року по 29.11.2018 року з розрахунку 1 день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі , з 17.05.2018 року по 13.11.2018 року з розрахунку 1 день відбування покарання за 1 день позбавлення волі;

На підставі статті 72 ч.5 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015 року зарахувати засудженому ОСОБА_10 в строк покарання час перебування під вартою з 11.01.2017 року по 16.05.2018 року з розрахунку 1 день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі , з 17.05.2018 року по 12.12.2018 року з розрахунку 1 день відбування покарання за 1 день позбавлення волі;

В іншій частині вирок суду залишити без змін;

У зв"язку із набранням вироку законної сили взяти засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 під варту в залі суду.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженими, які тримаються під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

____________ ____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3