24.04.2020
Справа №642/2072/20
Провадження №1-кс/642/837/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши винесене в кримінальному провадженні №0000898 від 19.04.2020, клопотання старшого слідчого Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, офіційно не працюючого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчим відділом Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000898 від 19.04.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Як зазначено у клопотанні, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв умисний особливо тяжкий злочин за наступних обставин: так, ОСОБА_6 19.04.2020 у денний час знаходився за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , коли до нього в гості приблизно о 15 годині 00 хвилин в той же день прийшов його рідний брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і між ними виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої у ОСОБА_6 розвились особисті неприязні відносини по відношенню до ОСОБА_7 , і у нього виник умисел, направлений на заподіяння тому смерті.
ОСОБА_6 , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, обумовлених сваркою, реалізуючи свій злочинний умисел, взяв за своїм місцем мешкання, де він знаходився разом з ОСОБА_7 , ніж, та, тримаючи його у правій руці, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , що знаходяться у причинному зв`язку з діянням, а також бажаючи і свідомо допускаючи їх настання, заподіяв йому удар ножем, що знаходився у його правій руці, у життєво важливі частини тіла потерпілого, а саме у ділянку живота, після чого ОСОБА_7 вибіг з приміщення будинку АДРЕСА_2 та почав привертати увагу очевидців, які викликали співробітників Національної поліції.
ОСОБА_6 не вдалось довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на противоправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , до кінця з причин, що не залежали від його волі, адже смерть потерпілого не сталась завдяки вчасно наданій медичній допомозі.
Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, - закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не доведене до кінця з причин, які не залежали від волі особи.
19.04.2020 о 19:10 год. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України та останнього повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.
Обгрунтованість підозри слідчий підтверджує зібраними у кримінальному провадженні докази, а саме: протокол огляду місця події від 19.04.2020; протокол допиту свідка ОСОБА_8 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 ; протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; рапортом інспектора взводу 1 роти 3 батальйону ГУ НП в Харківській області ДПП; довідкою з КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова».
В обґрунтування клопотання слідчий та прокурор послалися на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_6 офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу, неодружений, не проживає за місцем реєстрації, а отже не має стійких соціальних зв`язків, може незаконно впливати на потерпілого, який являться його рідним братом та свідків у цьому провадженні, оскільки відомо їх місце мешкання, може вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, оскільки відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115, КК України, є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років, а також те, що ОСОБА_6 заподіяв потерпілому тяжкі тілесні пошкодження, що стали небезпечними для життя потерпілого.
Прокурор та слідчий клопотання підтримали.
Підозрюваний ОСОБА_6 проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив обрати більш мякий запобіжний захід.
Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозри кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначених у клопотанні.
Згідно висунутої підозри ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, - закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не доведене до кінця з причин, які не залежали від волі особи.
За змістом положень ст. ст. 193, 194 КПК України, слідчий суддя на даній стадії кримінального судочинства не вправі вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Отже, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в кримінальному провадження обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобовязаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних звязків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Слідчий суддя приходить до висновку щодо недоведеності слідчим та прокурором неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності. Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність обрання тримання підозрюваного під вартою фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину, який є особливо тяжким. Проте, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Доводи клопотання слідчого в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України слідчий суддя враховує наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість інкримінованого злочину, а також конкретні обставини події, той факт, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює лише тимчасово, у зв`язку із введенням карантинних заходів, має постійне місце проживання, та зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід домашній арешт, з забороною залишати житло у певний період часу. Такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та виконання ним додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись 177, 178, 181, 184, 193, 194, 196, 197, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2
у період з 19-00 до 10-00 години.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
1. прибувати до СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області із встановленою періодичністю;
2. здати слідчому Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон,
3. утримуватися від спілкування із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Строк дії ухвали до 19 червня 2020 року.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвалу для виконання згідно до вимог ст. 181 КПК України направити до СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області для постановки на облік ОСОБА_6 , про що повідомити слідчому.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1