Справа № 761/5347/20
Провадження № 1-кс/761/3655/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майнау кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року в рамках кримінального провадження № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 року накладено арешт на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках фізичних осіб, в тому числі і на грошові кошти ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , із забороною посадовим особам ПАТ «Банк Камбіо», а також будь-яким іншим особам відчужувати, розпоряджатися та використовувати грошові кошти, на які накладено арешт.

Враховуючи, що ОСОБА_3 жодного відношення до вказаного кримінального провадження не має, жодним процесуальним статусом у кримінальному проваджені не наділена, грошові кошти не мають жодного доказового значення у кримінальному провадженні №0000135, не були набуті злочинним шляхом, їх походження є законним, у зв`язку із чим заявник просить скасувати арешт.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася та у своєму клопотанні просить здійснювати його розгляд без її участі.

Слідчий, за клопотанням якого накладався арешт, був належним чином повідомлений про розгляд клопотання, в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи передбачені ч.2 ст.174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності слідчого.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, додані до неї матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням НП України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000135 від 09.11.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.218-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року в рамках кримінального провадження № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 року накладено арешт на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках фізичних осіб, в тому числі і на грошові кошти ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , із забороною посадовим особам ПАТ «Банк Камбіо», а також будь-яким іншим особам відчужувати, розпоряджатися та використовувати грошові кошти, на які накладено арешт.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів щодо тривалого застосування захорду забезпечення у вигляді арешту майна з 2016 року, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 належними їй грошовими коштами на підставі зазначених обставин, оскільки власником майна доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Приймаючи до уваги викладене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а отже, клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000135 від 09.11.2016 р., підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт та заборону відчуження, розпорядження та використання грошових коштів, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунку ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , накладених ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 21.12.2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1