Провадження № 11-кп/4820/58/20
Справа № 687/410/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2020 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 5 березня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року, -
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бережанка Борщівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито.

Цивільний позов залишено без розгляду.

Згідно з обвинувальним актом, 8 березня 2012 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , в ході словесної суперечки із своєю дружиною ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, умисно наніс декілька ударів кулаком руки по передній поверхні грудної клітини ОСОБА_10 та один удар ногою по правій нозі.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

22 липня 2019 року обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні районного суду заявив клопотання про закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Задовольняючи клопотання обвинуваченого, суд першої інстанції виходив із того, що злочин вчинено 8 березня 2012 року, станом на сьогоднішній день з дня його вчинення минуло більше ніж 7 років та 4 місяці. В розшуку ОСОБА_7 перебував з 7 березня 2014 року по 7 березня 2018 року ( ОСОБА_7 самостійно з`явився до Чемеровецького ВП 6 березня 2018 року). Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 49 КК України, навіть за умови перебування обвинуваченого у розшуку, у вказаному кримінальному провадженні сплили строки давності притягнення до відповідальності.

Не погоджуючись з ухвалою суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку із однобічністю та неповнотою досудового розслідування та судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд вийшов за межі своїх повноважень, прийнявши рішення про залишення без розгляду її цивільного позову до обвинуваченого.

Всупереч вимогам закону, судове рішення, тобто ухвала про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , проголошувалась без участі прокурора.

Направлений до суду обвинувальний акт не відповідав вимогам КПК України.

Судом безпідставно було відмовлено у задоволенні її клопотання про залучення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в даному кримінальному провадженні.

Окрім того, органом досудового розслідування від 2014 року жодних відомостей про хід кримінального провадження не надавалось.

Слідчим та прокурором були неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, так як із допиту свідків та потерпілих вбачається, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів провадження, кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_7 8 березня 2012 року.

22 липня 2019 року останній звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Отже, дав свою згоду на таке звільнення.

Ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року, таке клопотання було задоволено, звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито, з посиланням на те, що з моменту вчинення злочину до постановлення рішення пройшло більше ніж 7 років та 4 місяців.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло: два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке в силу ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

А тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Доводи про те, що направлений до суду обвинувальний акт не відповідав вимогам КПК України є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Як вбачається із матеріалів справи, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 291 КПК України, складений слідчим та погоджений прокурором. В ньому викладені фактичні обставини справи, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення, а також суть висунутого обвинувачення. Недоліків, які б перешкоджали призначити судовий розгляд судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288, ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведених вимог закону, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та закрив кримінальне провадження щодо нього, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та на законних підставах звільнив останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України саме у підготовчому судовому засіданні.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд, всупереч вимог закону, відмовив у задоволенні клопотання про залучення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в даному кримінальному провадженні, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зокрема, ст. 125 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 5 березня 2013 року ОСОБА_9 подала заяву про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 , в якій зазначила про спричинення їй останнім тілесних ушкоджень. Будь-яких інших заяв матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, оскільки до органу досудового розслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не звертались, то підстав для визнання їх потерпілими у суду не було.

Твердження потерпілої ОСОБА_9 про те, що органом досудового розслідування неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, апеляційний суд до уваги не приймає.

Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання за умисне легке тілесне ушкодження.

Із пояснень ОСОБА_9 вбачається, що її чоловік ОСОБА_7 під час словесної суперечки наніс їй тілесні ушкодження та погрожував їй фізичною розправою.

ОСОБА_7 пояснив, що у вказаний період фізичною розправою не погрожував, однак під час суперечки наніс їй декілька ударів в різні частини тіла.

У зв`язку із вищевикладеним, слідчим правильно встановлено, що в діях ОСОБА_7 дій, спрямованих на позбавлення життя ОСОБА_14 та грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом чи особливою зухвалістю, немає, а тому відсутній склад злочинів, передбачених ст. 129, ст. 296 КК України.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Доводи ОСОБА_9 про те, що суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки залишив без розгляду її цивільний позов, не заслуговують на увагу суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 3 від 31.01.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснив, що у разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається. За таких умов суд правильно, звільняючи обвинувачених від кримінальної відповідальності залишив позов без розгляду. При цьому, вказане не позбавляє можливості потерпілих звернутись відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України з таким до суду в порядку цивільного судочинства.

Що стосується проголошення ухвали без участі прокурора, то вказане суд до уваги не приймає, оскільки норми Кримінального процесуального кодексу не містять вимог щодо обов`язку прокурора бути присутнім під час проголошення рішення суду.

Посилання на те, що з 2014 року органом досудового розслідування не повідомлялось про хід кримінального провадження є безпідставним, оскільки з 7 березня 2014 року по 7 березня 2018 року досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було зупинено у зв`язку із розшуком останнього.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містить доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм закону, які могли б стати підставою для її скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 5 березня 2013 року за № 0000087 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути на оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4