ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/330/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження №0000119 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16.01.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до 15.03.2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що судовий розгляд триває, в той же час, ризики, які стали підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не зменшились, а саме те, що у випадку звільнення обвинуваченого з під варти він може переховатись від суду, незаконно впливати на свідків, оскільки обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, на досудовому розслідуванні був оголошений у розшук, тривалий час знаходився на території, яка не підконтрольна на даний час Україні, в цей час не з`являвся до органів слідства, хоча знав, що він вчинив кримінальне правопорушення, офіційно не працював, тобто не має законних джерел доходів, тому його соціальні зв`язки за місцем проживання не є настільки міцними та значними, що могли б впевнено гарантувати його належну процесуальну поведінку та виключали б можливість настання зазначених ризиків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою його проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що прокурором не доведено ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які б виправдовували тримання обвинуваченого під вартою та не взято до уваги вимоги ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються при обранні запобіжних заходів. Вказує на те, що суд не врахував практику Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ), що сама по собі тяжкість злочину, в якому обвинувачується особа або тяжкість покарання, що їй загрожує не є достатніми підставами для застосування виняткового запобіжного заходу, адже ОСОБА_9 раніше не судимий, не є антисоціальною особою, постійно працював неофіційно, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, утриманців неповнолітню дитину та непрацездатну матір, яка потребує постійного догляду через онкозахворювання. Крім того, обвинувачений не мав наміру переховуватись від органу досудового розслідування, а виїхав за кордон з метою виконання роботи за контрактом.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Вказали на те, що прокурором не доведеного жодного ризику, який би виправдовував тримання обвинуваченого під вартою, а судом допущено істотне порушення КПК при ухваленні судового рішення, оскільки належним чином не з`ясовано наявність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Вказав, що ОСОБА_8 , перебуваючи у СІЗО здійснив відчуження частки квартири, належної йому на праві власності, в якій він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з метою уникнути звернення стягнення на його майно з метою забезпечення цивільних позовів, що свідчить про неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого і робить неможливим застосування до нього домашнього арешту за цією адресою, тобто у житлі, яке йому наразі не належить.

Оцінка Суду

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває судовий розгляд.

Оскаржуваною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, в стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стала смерть людини і заподіяння іншій особі тяжких тілесних ушкоджень, що значно підвищує суспільну небезпечність особи обвинуваченого, за цей злочин передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років. Такий злочин носить підвищену суспільну небезпеку, оскільки життя та здоров`я людини є найвищою цінністю і це право є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним і захищається державою.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_8 , який не працює, не одружений, тобто відсутні відомості про наявність у особи міцних соціальних зв`язків та постійного джерела прибутку, перебуває на обліку у нарколога з приводу синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю з розладами псиіхки та поведінки, врахував можливість переховування його від органів досудового розслідування та суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу за таких обставин, коли під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 виїжджав за межі України на тимчасово окуповану територію на певний період, оголошувався у розшук, що в свою чергу свідчить, що останній підтримує зв`язки із особами, які там знаходяться.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне зареєстроване місце проживання, на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатну матір пенсійного віку, яка є інвалідом третьої групи, хворіє на онкологічне захворювання та потребує постійної допомоги сина, не спростовують заявлених ризиків, крім того жодним доказом не підтверджено, що ОСОБА_8 дійсно утримує свою дитину та матір за таких обставин, коли він не працює, проживає окремо від них. Хвороба матері не стримала ОСОБА_8 від виїзду за межі України на територію, що на даний час є непідконтрольною Україні під час досудового розслідування кримінального провадження без дозволу слідчого, отже ці факти не можуть слугувати стримуючим фактором та гарантувати належну процесуальну поединку обвинуваченого.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16.01.2020 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.03.2020 року - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи