Справа № 201/3061/20
Провадження № 1-кс/201/1230/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001882 від 27.07.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 31.03.2020 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001882, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 було накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме:
-об`єктом нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
-об`єктом нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 01, 101. Оскільки зазначені квартири, на думку заявника, не мають жодного відношення до обставин кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, арештоване майно підлягає поверненню його власнику, у зв`язку із чим адвокат ОСОБА_4 вважає, що арешт було накладено необґрунтовано та без будь-яких законних підстав, а отже просив його скасувати.
Клопотання про скасування арешту передано в провадження слідчого судді ОСОБА_1 01.04.2020.
Адвокат ОСОБА_4 30.04.2020 надав суду заяву, в якій клопотання про скасування арешту підтримав, також просив його розглянути за його відсутності, що не перешкоджає розгляду клопотання.
Представник Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання надав заперечення проти скасування арешту, в яких просив в задоволенні клопотання відмовити, надав суду копії матеріалів кримінального провадження, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.
За таких обставин суд розглянув клопотання про скасування арешту за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України з урахуванням заяви представника заявника адвоката ОСОБА_4 та неявки представника Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Суд, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання про скасування арешту слід задовольнити частково з наступних підстав.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 у справі № 201/2034/20 (провадження № 1-кс/201/895/2020) було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001882 від 27.07.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме:
-об`єктом нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
-об`єктом нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 01, 101.
Як вбачається з вищезазначеної ухвали суду про накладення арешту, що ОСОБА_7 умисно шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 в період з 2008 по 2018 рік заволоділа грошовими коштами заявника.
Під час допиту потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що працює з 2008 року інженером у складі судохідного екіпажу, кожен окремий рейс укладається угода (контракт) з кожним членом екіпажу. Судохідні рейси міжнародного сполучення які тривають мінімум місяць. За вказаною спеціальністю ОСОБА_8 пропрацював близько 10 років.
Крім того ОСОБА_8 пояснив, що за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , за її пропозицією, усю заробітну плату яку нараховували за умовами контракту ОСОБА_8 , компанії, з якими було укладено контракт, перераховували на банківський рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_7 на території України, в ПАТ Райффайзен Банк Аваль. Вказана умова перерахування зарплати на її рахунок була запропонована ОСОБА_7 , яка доводиться рідною сестрою ОСОБА_8 , для акумуляції та збереження коштів. За отримані гроші ОСОБА_7 повинна була виплачувати аліментні зобов`язання ОСОБА_8 та, згодом придбати на його ім`я квартири у м. Дніпрі та у м. Одесі. У 2011 році ОСОБА_8 надав довіреність на ім`я ОСОБА_7 для придбання та оформлення на його ім`я квартир у м. Дніпро. Проте ОСОБА_7 при оформленні договорів купівлі-продажу квартир виступала від власного імені та реєструвала право власності на придбані квартири, відповідно на своє ім`я. У придбаних квартирах за рахунок ОСОБА_8 було зроблено ремонт, придбано меблі та побутову техніку. За домовленістю з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дві з придбаних квартир здавала в оренду.
Починаючи з липня 2017 року ОСОБА_8 у зв`язку зі зміною економічної політики діяльності іноземних компаній, з якими останній працював на умовах контрактів, відкрив рахунок на своє ім`я для зарахування на нього заробітної плати. Згодом у 2019 році ОСОБА_8 дізнався, що ОСОБА_7 діючи в супереч встановлених домовленостей не збирається переоформлювати квартири на ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_7 з метою уникнення цивільної відповідальності переоформила квартири розташовані за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 квартира АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 на свою доньку ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_7 , всупереч існуючої домовленості відмовившись переоформлювати квартири, на особу, за кошти якої було придбано квартири, фактично заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою.
Під час досудового розслідування в ході виконання забезпечення заходів кримінального провадження тимчасовий доступ до речей і документів до рахунків ОСОБА_7 відкритих в ПАТ Райффайзен Банк Аваль було встановлено, що остання в період з 2010 до 2017 отримала з каси банку 373 544 доларів США, вказані кошти відповідно до призначення платежу заробітна платня нарахована ОСОБА_8
05.02.2020 квартири, розташовані за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 квартира АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0001882.
Вищевикладені обставини в сукупності спростовують правомочність та законність набуття права власності громадянкою ОСОБА_7 на об`єкти нерухомого майна - АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 квартира АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . реєстраційний номер нерухомого мйана 101 та за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 належать на праві власності ОСОБА_3 .
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів по кримінальному провадженню.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Приписами ч.1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до абз.1 ч.1, 2 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Вирішуючи у судовому засіданні вимоги про скасування арешту, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для подальшого арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 в частині розпорядження та користування, оскільки, з наданих матеріалів вбачається правомірність набуття права власності на вказані квартири (з точки зору цивільно-правових відносин), що підтверджується наданими матеріалами (а саме договорами дарування).
Окрім цього, судом враховані й ті обставини, що ОСОБА_3 також не має у цьому кримінальному провадженні статусу підозрюваного чи обвинуваченого, однак, відповідно до наданих слідчим документам, набула зазначене майно безоплатно і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України, відповідно до ст. 96-3 КК України.
Крім того, жодних доказів того, що вказані квартири є предметом кримінального правопорушення або використовуються у злочинній діяльності, органом досудового розслідування суду не надано, однак відомості з наданого кримінального провадження можуть свідчити про вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для подальшого арешту майна ОСОБА_3 в частині розпорядження та користування, а отже клопотання про скасування арешту підлягає частковому задоволенню.
При розгляді цього клопотання, суд вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
З огляду на це варто зазначити, що подальший арешт майна у вигляді заборони розпорядження та користування за відсутністю передбачених для цього підстав, може порушити право ОСОБА_3 на вільне користування своєю власністю, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що клопотання про скасування арешту підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 107, 170-174, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001882 від 27.07.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_1 ) від 02.03.2020 по справі № 201/2034/20 (провадження № 1кс/201/895/2020) на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 в частині розпорядження та користування скасувати.

В іншій частині ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_1 ) від 02.03.2020 по справі № 201/2034/20 (провадження № 1кс/201/895/2020) залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1