Дата документу 09.04.2020 Справа № 335/8800/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/671/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/8800/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05.08.2015 року приблизно о 02 годині 50 хвилин, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії ніхто не бачить, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом розбиття скла у вікні, проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться у вищевказаному будинку, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 36 510 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена повторно. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2018 року остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити, призначивши йому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що він є директором та засновником ТОВ «Тетракс», яке на даний час працює, а тому посилання суду на те, що він не працевлаштований, не відповідає дійсності. Крім того, суд не прийняв до уваги, що він має на утриманні малолітню дитину. Також суд безпідставно не зарахував йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 14.07.2018 року по 14.11.2018 року на підставі ч.5 ст.72 КК в редакції закону від 26.11.2015 року.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано рецидив злочинів.

Крім того, судом обґрунтовано прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Разом з тим, обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення тяжких корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте знову вчинив тяжкий злочин.

Така стала поведінка обвинуваченого безумовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставини, на які посилався в апеляційній скарзі обвинувачений, з урахуванням усіх встановлених обставин кримінального провадження не є достатніми для прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання.

Крім того, не можна визнати явно несправедливим і розмір остаточно призначеного обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК. Адже таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та, з огляду на дані про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Таке покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому в апеляційній скарзі обвинувачений не навів переконливих доводів, які би свідчили про істотну диспропорцію чи неадекватність між визначеним судом розміром остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК та тим розміром покарання, яке вимагав призначити обвинувачений.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами обвинуваченого про безпідставне незарахування судом в строк його покарання строку попереднього ув`язнення у даному провадженні на підставі ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII з огляду на таке.

Злочин у даній справі обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено 05.08.2015 року, тобто під час дії ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII.

У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Проте у зв`язку з тим, що на час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 відбував покарання за попереднім вироком, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2019 року його тимчасово було залишено в ДУ «Київський слідчий ізолятор» для розгляду вказаного провадження.

В ДУ «Київський слідчий ізолятор» обвинувачений ОСОБА_7 перебував до 08.02.2019 року, після чого вибув до ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)».

Відповідно до п.«ґ» ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

З огляду на зазначені положення кримінального закону суд першої інстанції мав зарахувати обвинуваченому в строк покарання за даним вирком строк його попереднього ув`язнення в період з 28.01.2019 року по 08.02.2019 року (час перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження) на підставі п.«ґ» ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII.

У зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає зміні.

При цьому вимоги обвинуваченого про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення в період з 14.07.2018 року по 14.11.2018 року на підставі ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII задоволенню не підлягають виходячи з такого.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII строк попереднього ув`язнення зараховується судом із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі лише у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Таким чином, не будь-який час перебування особи в слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Разом з тим, в період з 14.07.2018 року по 14.11.2018 року у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 попереднє ув`язнення не застосовувалось, а тому в цій частині його вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2019 року час його попереднього ув`язнення в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 28.01.2019 року по 08.02.2019 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4