Справа № 202/2473/20
Провадження № 1-кс/202/3295/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
27 квітня 2020 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, адвоката, одруженого, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000391 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з матеріалами клопотання, ОСОБА_5 у невстановлені слідством час та місці, реалізовуючи раптово виниклий умисел, спрямований на носіння та зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, із невстановленого слідством джерела придбав предмети, які являються: 9 мм пістолетними патронами до пістолетів Макарова та Стечкина, конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, який відноситься до категорії вибухових речовин промислового походження та уніфікованим запалом ручної гранати модернізованого типу УЗРГМ-2, який відноситься до категорії вибухових пристроїв. Після чого ОСОБА_5 , без передбаченого законом дозволу, став зберігати при собі, і, пересуваючись по вулицях м. Дніпра на автомобілі марки Toyota RAV4 з державним реєстраційним номером д.н.з. НОМЕР_1 , доставив до будинку АДРЕСА_2 , де став зберігати вищевказані предмети до 25 квітня 2020 року.

Так, 25 квітня 2020 року в період часу з 14:20 год. по 16:24 год., під час особистого обшуку ОСОБА_5 , який знаходився за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 35, в зовнішньому відділу його сумки виявлено та вилучено 62 бойових припасів, які відповідно до висновку експерта №19/104-7/1/462 від 25.04.2020 є 9 мм пістолетними патронами до пістолетів Макарова та ОСОБА_9 , придатних до стрільби, корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, що відповідно висновку експерта №19/104-11/1/118 від 25.04.2020 відноситься до категорії вибухових речовин промислового виготовлення, та уніфікований запал ручної гранати модернізованого типу УЗРГМ-2, який відповідно висновку експерта №19/104-11/1/119 від 25.04.2020 відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення, який він умисно, незаконно придбав, носив та зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у придбані та зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України.

26 квітня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

27 квітня 2020 року слідчому судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Прокурор в обґрунтування клопотання зазначив про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказав, що застосування такого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 є запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як останній вчинив кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді 7-ми років позбавлення волі; незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, а також, має можливість встановити повні анкетні дані свідків, понятих, які були присутні під час проведення слідчих дій за даним кримінальним провадженням, у разі встановлення цих осіб, останній може намагатись впливати на свідків, тим самим намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, крім цього на теперішній час існують і інші свідки, яких слідству необхідно допитати та, на яких можуть впливати підозрюваний, примушуючи не давати свідчення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується враховуючи те, що підозрюваний займаються незаконною діяльністю тривалий час, має знайомства в правоохоронних органах, тому може надалі займатись вищевказаним злочином.

Прокурор у своєму клопотанні звертає увагу слідчого судді на те, що запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню вказаних вище ризиків, у зв`язку із чим просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, наголошуючи на наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини на думку прокурора виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи про недоведеність та не обґрунтованість підозри, а також недоведеність прокурором існування ризиків, зазначених у клопотанні. Просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_5 кримінально протиправного діяння, яке полягало у придбані та зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Також, слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, з приводу доводів захисника щодо необґрунтованості підозри, слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Слідчий суддя приймає до уваги існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, зважаючи на тяжкість покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, та ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний може здійснювати на свідків тиск шляхом вмовляння або залякування, однак вказаним ризикам можливо запобігти шляхом заборони залишати житло та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ за місцем його фактичного мешкання.

Положеннями ч. 2 ст. 194 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що прокурором у клопотанні не наведено та належним чином не обґрунтовано підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи із зазначеного, оцінюючи в сукупності обставини вчиненого кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження, вважаю, що прокурором у клопотанні та в судовому засіданні належним чином не було доведено неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстким.

Так, у відповідності до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак при цьому слід також враховувати особисті обставини його життя, а саме те, що підозрюваний раніше не має судимості, має постійне місце проживання, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, має позитивну репутацію.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволення клопотання про застосовування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час за місцем його фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного певні обов`язки.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 42, 176, 177, 181 - 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, поклавши на ОСОБА_5 , такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора і суду за першою вимогою;

2) не залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду в період часу з 20:00 год. до 07:00 год. наступного дня;

3) повідомляти слідчого прокурора або суду про зміну свого місця мешкання;

4) утримуватись від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 25 червня 2020 року.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, негайно доставити до місця проживання - АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалу про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час передати для виконання до органу національної поліції за місцем мешкання ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1