КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
Іменем України

11 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0010641 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, раніше судимого: - 24 грудня 2008 року вироком Апеляційного суду м. Києва за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України до 15 років позбавлення волі, звільненого 16 лютого 2018 року по відбуттю строку покарання; - 12 листопада 2019 року вироком Київського апеляційного суду за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 358 КК України та засуджено до покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вказані кримінальні правопорушення шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, більш суворим за цим вироком, суд визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за який його засуджено вироком Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, 18 листопада 2018 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, прийшов до дверей квартири АДРЕСА_2 , де подзвонивши у двері зустрів свою наглядно знайому ОСОБА_8 , під час розмови з якою, ОСОБА_6 помітив у неї мобільний телефон «Samsung Galaxy S5». У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння вказаним телефоном шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 попросив у потерпілої ОСОБА_8 надати йому мобільний телефон, під приводом здійснення телефонного дзвінка своїй матері, яку остання знала особисто. ОСОБА_8 , будучи впевненою у добропорядності ОСОБА_6 , та переконаною у тому, що останній дійсно має намір здійснити телефонний дзвінок, не здогадуючись про злочинні наміри останнього, передала ОСОБА_6 належний їй мобільний телефон «Samsung Galaxy S5» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , зі стартовим пакетом «Київстар», який матеріальної цінності не становить, без залишку грошових коштів на балансовому рахунку та стартовим пакетом «Лайф», який матеріальної цінності не становить, без залишку грошових коштів на балансовому рахунку із захисним склом, загальною вартістю 5597 грн.
Заволодівши таким чином мобільним телефоном «Samsung Galaxy S5», що належить ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , у присутності потерпілої зробив вигляд, що здійснює дзвінок, після чого, потерпіла відволікла увагу на молодшого сина, та зайшла всередину квартири. В подальшому, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_8 перебувала всередині квартири, ОСОБА_6 , зник з місця вчинення злочину, мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій матеріального збитку на загальну суму 5597, 00 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , 03 квітня 2019 року близько 10 год. 00 хв., на землі, неподалік будинку АДРЕСА_3 знайшов раніше втрачений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 . У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння даним паспортом громадянина України, шляхом його привласнення для використання в особистих цілях, подальшого його підроблення та представлення себе іншою особою.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи злочинність своїх дій, ОСОБА_6 у відсутності сторонніх осіб підняв із землі паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 11 червня 2011 року Романівським РВ УМВС України в Житомирській області та почав використовувати як свій особистий документ. В подальшому ОСОБА_6 , утримуючи даний паспорт при собі, переніс його до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_6 , 05 квітня 2019 року, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Тампере, 6, в приміщенні одного із під`їздів вказаного будинку, вирішив підробити привласнений ним раніше паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 .

Продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, спрямованих на підробку паспорта громадянина України, ОСОБА_6 05 квітня 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, від`єднав існуючу в паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , фотокартку на 1-ій сторінці із зображенням ОСОБА_9 , на місце якої особисто вклеїв належну йому фотокартку зі своїм зображенням, тим самим вчинив підроблення офіційного документу, який видається установою, що має право видавати та посвідчувати такі документи.

Отримавши таким чином підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 почав його умисно використовувати для посвідчення своєї особи.

Крім того, ОСОБА_6 11 квітня 2019 року приблизно о 21 год. 15 хв. зайшов до магазину «Мармелад», що розташований за адресою: м. Київ, проспект Миру, 6 у м. Києві, де в нього виник умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння грошовими коштами з каси магазину.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 дістав з кишені ніж, яким погрожуючи та відкрито демонструючи продавцю ОСОБА_10 висловив до неї вимогу передачі йому наявних грошових коштів. На вказані дії, ОСОБА_10 , побоюючись застосування до неї з боку нападника насильства, небезпечного для здоров`я особи, почала кричати та вибігла на вулицю з приміщення магазину. У цей час, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, переплигнув через прилавок та заволодів мобільним телефоном «Бравіс», вартістю 800 грн., зі стартовим пакетом «Київстар», вартістю 50.00 грн., із залишком грошових коштів на балансовому рахунку 5 грн. та зі стартовим пакетом «Лайфселл», вартістю 50 грн., із залишком грошових коштів на балансовому рахунку 50 грн., який був у чохлі чорного кольору, вартістю 200 грн., а також грошовими коштами в розмірі 619 грн., що належать ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 1774 грн.

Крім того, ОСОБА_6 25 квітня 2019 року, біля 10 год. 30 хв. у власних справах перебував за адресою: м. Київ, вул. Мініна, 2, поблизу одного з під`їздів будинку. Знаходячись за вказаною адресою ОСОБА_6 біля дерева, на земельній ділянці випадково знайшов згорток з ізоляційної стрічки синього кольору, всередині якого знаходилася кристалічна речовина прозорого кольору. Будучи особою, яка інколи вживає психотропні речовини, ОСОБА_6 припустив, що у вказаному згортці може знаходитися особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне безоплатне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, для власного вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , знайдений ним згорток з ізоляційної стрічки синього кольору всередині якого знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, помістив до правої кишені штанів, тим самим вчинив його незаконне придбання.

У цей же день, тобто 25 квітня 2019 року, біля 10 год. 56 хв. зберігаючи при собі у правій кишені штанів згорток з ізоляційної стрічки, всередині якого знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 8, був зупинений співробітниками патрульної поліції. В подальшому на місце події було викликано слідчо-оперативну групу Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, та в період часу з 11 години 14 хвилин до 11 години 47 хвилин 25 квітня 2019 року, під час проведення огляду місця події, ОСОБА_6 , з правої кишені штанів, в які був одягнений, в присутності двох понятих, добровільно видав один згорток з ізоляційної стрічки синього кольору, всередині якого знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, масою 0,3510 г., яку ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Крім того, 25 квітня 2019 року приблизно о 10 годині 56 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 8 ОСОБА_6 був затриманий інспекторами Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві, де у нього виник злочинний умисел на використання завідомо підробленого паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне використання завідомо підробленого паспорта громадянина України, ОСОБА_6 на вимогу інспекторів Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві пред`явити офіційні документи, що посвідчують його особу, надав працівникам поліції завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 11 червня 2011 року Романівським РВ УМВС України в Житомирській області, тим самим, вчинивши використання завідомо підробленого офіційного документа.

Після чого, 25 квітня 2019 року в період часу з 21 години 20 хвилин до 21 години 37 хвилин, в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_4 , у присутності двох запрошених понятих, було виявлено та вилучено завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виданого 11 червня 2011 року Романівським РВ УМВС України в Житомирській області, який ОСОБА_6 використовував для посвідчення своєї особи.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2019 стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 за сукупністю злочинів покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, більш суворим за цим вироком, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та юридичну кваліфікацію діянь, зазначає про те, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення обов`язкового додаткового покарання за ч. 2 ст. 187 КК України та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зокрема, як вказує апелянт, вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та є корисливим.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що санкція даної статті прямо передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, проте, зазначені вимоги матеріального права судом не були враховані, внаслідок чого, ухвалено помилкове рішення, яким призначено обвинуваченому явно несправедливе внаслідок м`якості покарання, без застосування обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна за ч. 2 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зокрема у відкритому нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою насильства, небезпечного для здоровя особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині призначеного обвинуваченому покарання, зокрема незастосування до останнього додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Як прямо зазначено в оскаржуваному вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини справи, що помякшують та обтяжують його покарання.

При цьому, обставиною, що помякшує покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття у вчиненні злочинів, а обставин, що, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Також суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, в тому числі за вчинення злочину проти власності, вчинив новий злочин будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за яке його засуджено вироком Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, має постійне місце проживання.
Крім цього, суд прийняв до уваги спосіб життя обвинуваченого, те, що він неодружений, не працює, має задовільний стан здоровя, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сімї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі; ч. 3 ст. 357 КК України та ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі; ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі; ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі; ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі, а також, враховуючи наявність вироку Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, в порядку ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки суд переконаний в тому, що визначена даним вироком міра покарання, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 цього Кодексу, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України або ж для застосування до обвинуваченого ст. 69 цього Кодексу, суд, як зазначено у вироку, не знаходить у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
За таких обставин, приймаючи до уваги загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, а також мотиви призначення покарання, наведені в оскаржуваному вироку, колегія суддів погоджується з видом та розміром основного покарання, яке було призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , як за кожний злочин окремо, так і за сукупністю злочинів, у відповідності до вимог, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 70 цього Кодексу.
Разом з тим, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, оскільки через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке прямо передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, як обов`язкове, це покарання не може бути визнане справедливим.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що незастосування до винної особи додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим, можливе лише за умови застосування ст. 69 КК України.

Однак, призначаючи ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України лише основне покарання, суд першої інстанції, не тільки не послався на вимоги ст. 69 цього Кодексу, яка, у разі наведення відповідних передумов, дозволяла не застосовувати обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а й взагалі не навів у вироку будь-якого обґрунтування щодо незастосування вказаного виду додаткового покарання.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, наведені вище обставини, а саме: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є достатніми підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 скасуванню в частині призначеного йому покарання з ухваленням нового вироку.

Враховуючи формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мотиви призначення покарання, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку, в тому числі ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає необхідним, відповідно до санкції ч. 2 ст. 187 КК України, призначити ОСОБА_6 як основне, так і додаткове покарання, передбачене вказаним законом, приймаючи до уваги те, що додаткове покарання також має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна, що належить йому особисто на праві власності;
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна, що належить йому особисто на праві власності.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, більш суворим, призначеним за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна, що належить йому особисто на праві власності.

У решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1069/2020

Категорія: ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358,

ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 358 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1