ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 310/5572/19
Номер провадження 11-кп/819/664/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 257; п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115,
ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 .

Представника

потерпілого: ОСОБА_12

Обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000588 за апеляційними скаргами захисників - адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2020 року про продовження строку тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2020 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, терміном до 06.06.2020 року, включно.

Обвинуваченому ОСОБА_23 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю строком на два місяці, терміном до 08.06.2020 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисники - адвокат ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 просять ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2020 року щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно вказаних обвинувачених запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем їх проживання із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених ст.ст.194,195 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисники зазначили, що під час судового розгляду прокурор заявив одне усне клопотання про продовження всім обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків відносно всіх обвинувачених, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, ані стороні захисту, ані обвинуваченим, ані колегії суддів прокурором не надано жодного додатку.

Крім того, прокурором були порушені вимоги ч.2 ст. 184 КПК України в частині надання клопотання обвинуваченим не пізніше ніж за три години до початку розгляду такого клопотання, оскільки фактично таке клопотання взагалі було відсутнє.

Крім того, зазначають, що обвинувачений був повністю позбавлений прав, передбачених ст. 193 КПК України, а суд в порушення ч.2 вказаної статті не виконав встановлений обов`язок в частині роз`яснення прав обвинуваченого.

Станом на 08.04.2020 року в судових засіданнях було досліджено та вивчено 10 томів справи, проте жодного належного та допустимого доказу, який свідчив би про можливу причетність обвинувачених до інкримінованих їм злочинів стороною обвинувачення суду не надано.

Також зазначають, що прокурором у клопотанні та судом в оскаржуваній ухвалі не наведено доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого виду запобіжного заходу.

Вказують, що обвинувачений ОСОБА_14 фактично проживає у м.Дніпро, хоча зареєстрований у Донецькій області, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом матір`ю та бабусею, працював в патрульній службі міліції, являється учасником АТО, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи.

Зазначають, що ОСОБА_17 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, з 2017 року фактично проживає у м.Дніпро, хоча зареєстрований за іншою адресою, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, працював в патрульній службі міліції, являється учасником АТО, працевлаштований.

ОСОБА_13 також характеризується позитивно за місцем проживання, з 2016 року фактично проживає у м.Дніпро, хоча зареєстрований за іншою адресою, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з дружиною та її малолітньою дитиною, працював в патрульній службі міліції, являється учасником АТО. Крім того, суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_13 , який потребує постійного лікування.

Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_16 має постійне місце проживання у м.Дніпро, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має двох малолітніх дітей. Натомість посилання клопотання прокурора про постійну зміну обвинуваченим місця проживання в орендованих квартирах нічим не підтверджено та являються надуманими.

Твердження про те, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування або суду ґрунтується на припущеннях слідчого та прокурора.

Так захисники акцентують увагу на тому, що злочин вчинений ще 04.07.2018 року, обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише з 30.08.2018 року, ОСОБА_16 15.11.2018 року, а ОСОБА_19 у березні 2019 року.

Жодних об`єктивно доведених даних, про будь-який вплив чи можливий вплив на потерпілих стороною обвинувачення не зазначалось.

Також заявляють про безпідставність заявленого прокурором ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_15 вважає ухвалу такою, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

Так, зазначає, що суд виносячи ухвалу від 08.04.2020 року позбавив сторону захисту права на апеляційне оскарження ухвали від 20.02.2020 року та фактично втрутився в розгляд апеляційних скарг на ухвалу від 20.02.2020 року.

В підтвердження своїх доводів зазначає, що викладені в ухвалі суду ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином фактично не обґрунтовані та є припущенням.

Так, ОСОБА_15 є переселенцем з окремих районів Донецької та Луганської області, а тому його соціальні зв`язки обірвані не з його вини.

Просить ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою. В підтвердження свої доводів зазначає, що в ній не зазначені обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України та посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Також зазначає, що з ухвали не зрозуміло, з яких підстав суд дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Всі озвучені прокурором докази не стосуються ОСОБА_18 , а стосуються інших осіб.

Прокурором, а згодом судом в ухвалі не зазначено та не вказано жодного обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, зазначає, що жодного слова про збільшення ризиків або появу нових ризиків в заявленому клопотанні прокурора не має.

Також ОСОБА_18 страждає на гіпертонічну хворобу та його стан погіршився.

Просить ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній сказі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 просить ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_18 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_18 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Судом не встановлено наявності обґрунтованості підозри та мотивовано рішення про продовження тримання під вартою виключно тяжкістю інкримінованого злочину.

Вважає, що ризик незаконного впливу на свідків з боку ОСОБА_18 взагалі відсутній, жоден свідок не вказує на причетність ОСОБА_18 до інкримінованого йому злочину.

Відповідно до оскаржуваної ухвали, перешкоджання кримінальному провадженню полягає в появі можливості спілкування ОСОБА_18 з невстановленими особами по даному провадженню. Але прокурором не надано жодного доказу існування невстановлених осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, захисників, обвинувачених, прокурора, судові дебати, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження 08.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_19 за ст. 257; ч.3 ст. 27, п.п. 11, 12 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст.309 КК України; ОСОБА_18 за ст. 257; ч.3 ст. 27, п.п. 11, 12 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263 ОСОБА_14 за ст. 257; ч. 3 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_24 за ст. 257; п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_20 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_21 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_25 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_17 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_13 за ст.257, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_26 за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно вказаних обвинувачених.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті потерпілих, свідків, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинувачених, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, передбачених ст.257; ч.3 ст.27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115; ч. 4 ст. 187 КК України, а ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257; ч.5 ст.27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115; ч.4 ст.187 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_13 та ОСОБА_27 обвинувачуються вчиненні у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, за які законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 у разі визнання їх винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинувачених, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_14 має місце проживання, матір похилого віку, ОСОБА_17 має місце проживання, працевлаштований, має сім`ю, неповнолітню дитину, ОСОБА_13 має місця проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, ОСОБА_27 має місце проживання, працевлаштований, має сім`ю, неповнолітніх дітей, ОСОБА_15 є переселенцем з окремих районів Донецької та Луганської області, а тому його соціальні зв`язки обірвані не з його вини, ОСОБА_18 має місце роботи, сім`ю, неповнолітніх дітей.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував те, що інкриміновані обвинуваченим особливо тяжкі злочини характеризуються особливою зухвалістю та підвищеною суспільною небезпекою, вчинені із застосуванням насильства до потерпілих.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 , ОСОБА_15 обвинувачуються, як вже було зазначено, у вчинені особливо тяжкого злочину.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які судом першої інстанції ще не допитані, та місце проживання яких відомо обвинуваченим, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема через спілкування з невстановленими досудовим розслідуванням особами, причетними до вчинення злочинів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисників, які це заперечують, являються необґрунтованими.

А також наявність постійного місця проживання, міцних сімейних зв`язків, позитивних характеристик тощо в даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Судом першої інстанції правильно зазначено те, що доказів того, що на даний час відбулись суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинувачених чи виникли інші обставини, ніж ті, що були враховані під час обрання обвинуваченим запобіжних заходів та при їх продовженні, які б доводили те, що заявлені раніше ризики на даний час зменшилися, обвинуваченими та їх захисниками надано не було.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, оскільки процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, та можливість застосування до останніх більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Що стосується доводів захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо порушення судом першої інстанції вимог КПК України, яке виразилося у тому, що обвинувачений був повністю позбавлений прав, передбачених ст. 193 КПК України, а суд в порушення ч.2 вказаної статті не виконав встановлений обов`язок в частині роз`яснення прав обвинуваченого, то слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 344, 345 КПК України, саме під час відкриття судового засідання, судовий розпорядник роздає особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їхні права та обов`язки.

Таким чином, зазначені вимоги КПК України судом першої інстанції були виконані під час відкриття судового засідання, склад суду з того моменту змінено не було, а тому судова колегія вважає зазначені доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що в порушення вимог ст.ст.184, 199 КПК України, клопотання прокурором подано не в письмовому вигляді, клопотання не містило, додатків, передбачених п.п.1,3 ч.3 ст.184 КПК України та не вручалося обвинуваченим за три години до його розгляду, позбавлені правових підстав, оскільки відповідно приписів ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вимога про вручення копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового розгляду, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено

Доводи захисника ОСОБА_10 щодо необґрунтованого обвинувального акту щ0одо обвинувачених є надуманим, оскільки на стадії перевірки ухвали суду щодо продовження тримання під вартою не може бути перевірена. Обґрунтованість обвинувального акту перевіряється судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті. . Твердження захисників про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинувачених, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки місцевим судом у відповідності до положень ст.178 КПК України здійснено оцінку вказаних даних, зокрема відомостей про наявність у кожного обвинуваченого місця проживання, позитивних характеристик, міцних соціальних зв`язків, перебування у шлюбних відносинах, наявність дітей, факт участі ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в АТО, проте з огляду на виключну підвищену суспільну небезпечність інкримінованих злочинів вчинених організованою групою, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченим більш м`якого виду запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Посилання апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої оцінки захисниками обставин, встановлених судом.

Твердження захисника ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_18 страждає хворобу, яка б перешкоджала його перебуванню у СІЗО та те, що його стан погіршився матеріалами провадження не підтверджується.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що суд виносячи ухвалу від 08.04.2020 року позбавив сторону захисту права на апеляційне оскарження ухвали від 20.02.2020 року та фактично втрутився в розгляд апеляційних скарг на ухвалу від 20.02.2020 року є безпідставними, оскільки подача апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зупиняє її дію, а тому наступна ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути, за наявності на те підстав, постановлена судом та оскаржена у встановлений кримінальним процесуальним законом строк.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисників, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників - адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.04.2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, терміном до 06.06.2020 року, включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .