Дата документу 15.06.2020 Справа № 311/3532/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1164/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/3532/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, до 11.07.2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків. Свої вимоги мотивував тим, що всі ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого містять однакові підстави його тримання під вартою та загальні формулювання і повторювані фрази без будь-яких доказів їх правдоподібності. Ризики, на які посилалися прокурор і суд, нічим не доведені, як і не доведено того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК. Обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, вважається раніше не судимим, не має закордонних паспортів, а його мати виявила бажання надати свій будинок для виконання цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що ризики, на які посилалися прокурор і суд, нічим не доведені, як і не доведено того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК. Він не має наміру переховуватися від суду, вважається раніше не судимим, не має закордонних паспортів, страждає на тяжке захворювання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, задовольняючи дане клопотання, виходив з того, що встановлені у даному провадженні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені прокурором ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підтвердження існування заявлених прокурором ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. У даній справі ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні наразі триває і не завершений.

Крім того, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків.

Наведені обставини у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про безумовну неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів на противагу доводам захисника та обвинуваченого вважає, що у даному провадженні прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в даній справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого суд викладає одні й ті самі мотиви, є нікчемними, оскільки судом першої інстанції викладаються мотиви прийняття відповідного рішення і вони можуть залишатися незмінними при існуванні тих же підстав для продовження строку тримання під вартою. Ці підстави об`єктивно підтверджені матеріалами справи і встановленими у даному провадженні обставинами.

Та обставина, що мати обвинуваченого виявила бажання надати свій будинок для виконання цілодобового домашнього арешту, на що посилався в своїй апеляційній скарзі захисник, не є безумовною підставою для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу. Адже сукупність встановлених у даному провадженні обставин свідчить про те, що інший (менш суворий) запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4