Дата документу 25.03.2020 Справа № 310/8211/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/275/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/8211/18
Категорія ст. 185 ч.1, 185 ч.2, 190 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003165 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки М.Слов`янськ Донецької області, українки, громадянки України, із вищою освітою, не заміжньої, яка ніде не працює, інвалідом не є, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, 190 ч.1 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні 10.08.2018 шахрайства без кваліфікуючих ознак та 3 крадіжок, скоєних 19.08.2018, 23.08.2018 та 03.09.2018. Таким чином за наслідками судового розгляду суд припустився помилки, невірно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за епізодом крадіжки від 23.08.2018 за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки судом вже було встановлено, що 10.08.2018 ОСОБА_6 вже вчинила корисливий злочин, відповідно її дії за вказаним епізодом обвинувачення повинні були кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «повторно», що у свою чергу потягло до неправильного призначення покарання за ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім того судом 1 інстанції у вироку допущено помилку у датах скоєння злочину, а саме посилання суду на скоєння злочинів ОСОБА_6 19.08.2019 та 03.09.2019 є таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки вказані календарні дати на час ухвалення вироку ще не наступили. Просить вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, обвинувачену, у тому числі і в останньому слові, яка просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання за ч.1 ст. 190 КК України - у вигляді 150 годин громадських робіт, за ч. 1 ст. 185 КК України - у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі .
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_9 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.
У відповідності до п.1, п. 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
На підставі п.2 ч.3 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 додатково покладено обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід не обирався. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 10 серпня 2018 року приблизно о 09 годині, знаходячись на законних підставах на території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом короткочасного користування мобільним телефоном, не маючи наміру на повернення власникові майна, який передав його добровільно заволоділа мобільним телефоном «Fiy FF178», який належить ОСОБА_10 , вартістю 250 гривень.
Наступного дня приблизно об 11 годині ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння чужим майном, продала вищевказаний телефон ОСОБА_11 , а отримані грошові кошти витратила на власні потреби, чим завдала потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 250 гривень.
Крім того, 19 серпня 2018 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, маючи дозвіл потерпілого на вільне пересування по території домоволодіння під АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, увійшла до приміщення кімнати №2, розташованої на території вказаного домоволодіння, після чого, шляхом вільного доступу, зі столу, таємно викрала телевізійну приставку «SIМАX T2», вартістю 250 грн., що належить потерпілому ОСОБА_12 .
Одразу після цього, ОСОБА_6 разом із викраденим майном залишила місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 250 гривень.
Також, 23 серпня 2019 року приблизно о 07 годині 00 хвилин знаходячись на законних підставах у приміщенні кімнати АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно повторно, викрала електро-чайник «Suntera», вартістю 200 грн., що належить потерпілому ОСОБА_12 .
Одразу після цього, ОСОБА_6 разом із викраденим майном залишила місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 200 гривень.
Крім того, 03 вересня 2019 року приблизно о 07 годині 00 хвилин, маючи дозвіл потерпілого на вільне пересування по території домоволодіння під АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що її злочинними діями ніхто не спостерігає, знову увійшла до приміщення кімнати №2, розташованої на території вказаного домоволодіння, після чого, шляхом вільного доступу з-під ліжка, таємно, повторно, викрала набір для ванної кімнати (який складається із полиці та дзеркала), вартістю 500 грн., що належить потерпілому ОСОБА_12 .
Одразу після цього, ОСОБА_13 разом із викраденим майном залишила місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень.

Колегією суддів вважає, що доводи прокурора про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, замість ч. 2 ст. 185 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. Тому, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а від інших учасників судового розгляду клопотань з цього питання не надійшло, суд апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядає.
Положеннями ч. 1 ст. 337 КПК визначено межі судового розгляду, а саме: судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Винятки з цього правила передбачені ч. 2, ч. 3 цієї статті, відповідно до яких за межі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, може вийти прокурор, а також суд за власною ініціативою за наявності відповідних підстав. Зокрема, ч. 3 ст. 337 КПК передбачено право суду вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів доводи прокурора про те, що суд припустився помилки, невірно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за епізодом крадіжки від 19.08.2018 за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки судом вже було встановлено, що 10.08.2018 ОСОБА_6 вже вчинила корисливий злочин, відповідно її дії за вказаним епізодом обвинувачення повинні були кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «повторно» вважає безпідставними, оскільки таке обвинувачення за цим епізодом ОСОБА_6 органами досудового розслідування не пред`являлось (т. 2 а.с.1-2). Прокурор у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 337 КПК обвинувачення не змінив та не висунув додаткове, більш того, під час судових дебатів просив дії обвинуваченої ОСОБА_6 за цим епізодом кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із цим, суд першої інстанцій під час судового розгляду даного кримінального провадження правильно обмежився обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину, передбаченим ч. 1 ст. 185 КК України.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 337 КПК, з огляду на відсутність підстав, передбачених ч. 2 і ч. 3 цієї статті, суд першої інстанції не міг вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, оскільки це становило б погіршення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Відсутня така процесуальна можливість і у апеляційного суду.
Таким чином, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення відповідно до обвинувального акту, з якого вбачається, що обвинувачення ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжки) повторно 19.08.201018 року органами досудового розслідування не висувалося.
Помилка суду першої інстанції при вказівці року вчинення злочинів 23 серпня та 03 вересня не є підставою для скасування вироку суду та може бути виправлена судом першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що всі доводи прокурора про порушення норм КПК судом першої інстанції є необґрунтованими, а вирок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам ст. ст. 337, 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 серпня 2019 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: