Справа № 397/1198/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2020. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.08.2018 за № 0000438, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Осота Олександрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, який не одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.04.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2018 за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 5100 гривень,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня, який проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Бовтишка Олександрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, який не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий: вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2010 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2012 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.09.2012 за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 01.07.2014 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення проти власності, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти власності, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Так, житель с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області ОСОБА_3 достовірно знав, що на території домоволодіння АДРЕСА_5 зберігається металобрухт, належний ОСОБА_11 . Розуміючи, що за продаж металобрухту можливо отримати грошові кошти, у останнього виник умисел на таємне викрадення вказаного майна з метою його подальшого продажу.

03.08.2018 приблизно 23:00 год. ОСОБА_4 перебував у гостях у свого товариша ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_1 . Останній запропонував проникнути на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , звідки таємно викрасти металобрухт, який у подальшому вони б продали, а отримані грошові кошти розділити порівну між собою. Достовірно знаючи та усвідомлюючи, що пропозиція ОСОБА_3 має злочинний характер, ОСОБА_4 на неї погодився.

Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились про спільну, узгоджену, заздалегідь сплановану, протиправну діяльність, направлену на досягнення єдиного злочинного результату відомого кожному з них, об`єднаних єдиним наміром на вчинення таємного викрадення майна, належного ОСОБА_11

04.08.2018 приблизно о 02:00 год., продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 на автомобілі останнього марки «Маzdа Sроrt Коmbі», номерний знак НОМЕР_1 , поїхали до місця розташування вказаного домоволодіння, при цьому розподілили ролі кожного з них.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для реалізації запланованих незаконних дій металевою фомкою, яку взяли з собою заздалегідь, зірвали навісний замок з дверей та таким чином проникли до приміщення гаражу домоволодіння АДРЕСА_5 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та ціллю особистого самозбагачення, таємно, а ОСОБА_3 повторно, викрали металобрухт вагою 100 кг, вартість 1 кг якого, відповідно до довідки «ІТАКА-М», становить 6,10 грн., тобто на загальну суму 610,00 грн.

У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 завантажили викрадений ними металобрухт до автомобіля останнього та з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення проти власності, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Так, житель с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області ОСОБА_3 достовірно знав, що на території домоволодіння АДРЕСА_5 зберігається металобрухт, належний ОСОБА_11 . Розуміючи, що за продаж металобрухту можливо отримати грошові кошти, у останнього виник умисел на таємне викрадення вказаного майна з метою їх подальшого продажу.

07.08.2018 вранці (точного часу під час судового розгляду не встановлено) ОСОБА_5 прийшов додому до ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_1 . Останній запропонував проникнути на територію домоволодіння АДРЕСА_5 звідки таємно викрасти металобрухт, який у подальшому вони б продали, а отримані гроші розділили порівну між собою. Достовірно знаючи та усвідомлюючи, що пропозиція ОСОБА_3 має злочинний характер, ОСОБА_5 на неї погодився.

Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 домовилися про спільну, узгоджену, заздалегідь сплановану, протиправну діяльність, направлену на досягнення єдиного злочинного результату відомого кожному з них, об`єднаних єдиним наміром на вчинення таємного викрадення майна, належного ОСОБА_11 .

Цього ж дня, приблизно о 14:00 год., продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_3 на автомобілі останнього марки «Маzdа Sроrt Коmbі», номерний знак НОМЕР_1 , поїхали до місця розташування вказаного домоволодіння, при цьому розподілили ролі кожного з них. ОСОБА_5 мав спостерігати аби їх злочинні дії не були викриті, а ОСОБА_3 викрасти металобрухт.

ОСОБА_3 для реалізації запланованих незаконних дій з території домоволодіння АДРЕСА_5 , діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та ціллю особистого самозбагачення, повторно, таємно викрав металобрухт вагою 100 кг, вартість 1 кг якого, відповідно до довідки «ІТАКА-М» становить 6,10 грн., тобто на загальну суму 610,00 грн.

У подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_3 завантажили викрадений металобрухт до автомобіля останнього та з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що у серпні 2018, вранці приблизно 9-10 год., він прийшов до ОСОБА_3 та останній запропонував йому поїхати в село, загрузити машину металоломом та здати, тобто допомогти йому. Потім вони поїхали в с. Несваткове, де він був вперше. ОСОБА_3 сказав йому чекати в машині, а сам пішов та приніс метал. Приносив ОСОБА_3 метал двічі. Зауважень ніяких ніхто їм не робив. Металолому було приблизно 100 кг, серед якого був один металевий столик. Звідки ОСОБА_3 носив металолом не бачив, за місцем вчинення крадіжки поряд не було ніяких будинків. Потім вони разом зугрузили металолом в багажник машини, завезли на приймальний пункт та здали. Він усвідомлював, що металолом не належить ОСОБА_3 , оскільки той казав йому бистріше вантажити. Кошти за металолом отримував ОСОБА_3 на які заправили автомобіль. Наступного дня приїхали працівники поліції та повідомили, що він вчинив кримінальне правопорушення. Металевий столик він потім бачив у слідчого, а інший метал залишився на пункті металоприйому. У подальшому не бажає вчиняти злочини, визнав, що вчинив крадіжку з ОСОБА_3 , але без проникнення у сховище та попередньої змови.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро каявся та пояснив суду, що в серпні 2018, точної дати не пам`ятає, у вихідний день, приблизно о 23.00 год. він прийшов до свого сусіда ОСОБА_3 . У с. Несватково проживала його баба, а тому він знав про хату, яка належить потерпілій, що там ніхто не проживає та повідомляв неодноразово про неї ОСОБА_3 . Спочатку вони розмовляли з ОСОБА_3 про це, але особисто не бажав їхати до тієї хати, а потім мав фінансові труднощі, так як його роботодавець не виплачував протягом 2-ох місяців його заробітну плату, він проживав один, не мав іншого доходу, тому погодився їхати. Вони домовилися з ОСОБА_3 та на автомобілі останнього приблизно 02.00 год. поїхали до вказаного будинку, узявши з собою попередньо монтировку. Будинок мав браму до гаражу та інші двері, на яких вони зірвали один замок та ОСОБА_3 пішов до низу, а він очікував його вгорі (виявили, що то був погріб). ОСОБА_3 почав йому подавати 2 алюмінієві балони, 2 бильця. Він спочавку відніс до машини два балони, потім повернувся та вони разом перенесли бильця, погрузили в авто та поїхали. Вранці здали вказаний метал на металоприймальний пункт, якого було приблизно 100 кг, за що отримали 600 грн., які розділили по 300 грн. кожному. Крім того, він дав ОСОБА_3 ще кошти на заправку автомобіля. Підтвердив, що вони дійсно проникли до сховища (погребу). Він усвідомлював та усвідомлює, що вчинив злочин, щиро кається та запевнив, що у подальшому таке не повториться. Визнав, що вчинив крадіжку з ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у сховище.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що влітку 2018 приблизно о 23.00 год. до нього прийшов ОСОБА_4 , під час розмови з яким останній повідомив, що є будинок, господар якого помер. Вони на його автомобілі поїхали до того будинку, де виявили гараж та інші двері, які вели до підвалу (погребу), на яких вони зірвали замок. Він пройшов всередину та дістав звідти два балони та бильця, які у подальшому погрузили до автомобіля та задли на металоприймальний пункт. Після поїздки з ОСОБА_4 йому було відомо, що у погребі ще залишалися металеві труби, а тому через декілька днів він поїхав до вказаного будинку з ОСОБА_5 , але вже висів замок. Всередину ніхто не проникав, взяли металолом біля домоволодіння (бочку, металевий столик), територія його огороджена не була (забору не було). ОСОБА_5 не повідомляв, що вчинятимуть крадіжку, лише запропонував йому поїхати з ним допомогти погрузити метал. Коли їздили з ОСОБА_5 замок до дверей ніхто не взламував, у приміщення не проникали, бочку, металевий столик та бильце від кроваті забрав на дворі. ОСОБА_5 увесь час чекав в машині. По епізоду крадіжки з ОСОБА_5 не визнав факту проникнення до сховища, оскільки проникнення не здійснював, будинок був занедбаний, зарослий бур`яном, чагарниками, тобто визнав лише те, що вчинив крадіжку з ОСОБА_5 , але без попередньої змови. Також, визнав, що вчинив крадіжку з ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у сховище.

Потерпіла ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд провадження без її участі. Зазначила, що має до обвинувачених претензії матеріального характеру у розмірі заподіяних їй збитків згідно обвинувального акту, але цивільний позов не заявила. Щодо покарання, вважає за неможливе виправлення обвинувачених без позбавлення волі (а.с.п. 57 том 2).

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що працює слідчим Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Ним проводилося досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . В ході досудового розслідування вказані особи вину у вчиненні злочинів визнавали, показання надавали добровільно, у повному обсязі визнавали суть пред`явленого їм обвинувачення, жодного тиску на підозрюваних не здійснювалося і про такі випадки йому невідомо. Спочатку потерпіла ОСОБА_11 звернулася з завою про те, що у неї були викрадені грошові кошти, а також золоті вироби. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено за № 0000434. Крім того, потерпіла зверталася з заявою про притягнення до відповідальності осіб щодо крадіжки у неї металевих речей з її домоволодіння, яку було зареєстровано до ЄРДР. Згідно його рапорту були виявлені факти вчинення крадіжки у потерпілої та з кримінального провадження за № 0000434 виділені матеріали.

Домоволодіння, з якого було вчинено крадіжки знаходилося в стороні від основних вулиць. Свідків чи очевидців вчинення крадіжки не було, а тому виходили лише з показань обвинувачених, тобто обвинувальних акт вцілому складався на їх показах. Потерпіла проживає у м. Кропивницькому та періодично приїздила з чоловіком в с. Несватково до домоволодіння, з якого вчинено крадіжку з метою схоронності майна.

Під час судового розгляду сторона обвинувачення відмовилася від допиту свідка ОСОБА_13 , а сторона захисту не наполягала на його допиті. Тому суд, за згодою учасників процесу, враховуючи позицію прокурора та сторони захисту провів судовий розгляд без допиту свідка ОСОБА_13 , проти чого не заперечували насамперед обвинувачені.

Вина обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК України, підтверджується також наступними дослідженими у судовому засіданні доказами:

- витягом № 1 із Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за № 0000438, згідно якого вказане кримінальне провадження внесене до ЄРДР 09.08.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до змісту фабули зазначено, що в ніч з 03.08.2018 на 04.08.2018 ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 шляхом злому металевих воріт, проникли до приміщення господарської споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали лом чорних металів вагою близько 100 кг, належний ОСОБА_11 чим причинили їй матеріальних збитків на суму 610 грн. (а.к.п. 1);

- витягом № 2 із Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за № 0000438, згідно якого вказане кримінальне провадження внесене до ЄРДР 09.08.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до змісту фабули зазначено, що 07.08.2018 близько 15:00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_3 шляхом злому металевих воріт, проникли до приміщення господарської споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали лом чорних металів вагою близько 100 кг, належний ОСОБА_11 чим причинили їй матеріальних збитків на суму 610 грн. (а.к.п. 1-2);

- рапортом слідчого СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 09.08.2018, з якого в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000434 від 06.08.2018 за ч. 4 ст. 185 КК України, встановлено, що в ніч з 03.08.2018 на 04.08.2018 ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 , шляхом злому металевих воріт, проникли до приміщення господарської споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали лом чорних металів вагою близько 100 кг, належний ОСОБА_11 , чим причинили їй матеріальних збитків на суму 500 грн. (а.к.п. 8);

- заявою ОСОБА_11 від 06.08.2018, згідно якої остання просила притягнути до кримінальної відповідальності невідомих їй осіб, які у період з 22.07.2018 по 06.08.2018, шляхом проникнення до господарської споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 вчинили крадіжку особистого майна, грошових коштів та виробів з коштовних металів, чим спричинили матеріальну шкоду на загальну суму близько 28000 грн. (а.к.п. 9);

- даними протоколу огляду місця події від 06.08.2018, згідно якого проведено огляд місця події, а саме: території домоволодіння по АДРЕСА_5 . Територія домоволодіння не огороджена, являє собою земельну ділянку із грунтовим покриттям на якому зростає трав`яний покрив. На вказаній земельній ділянці розташований одноповерховий не житловий будинок із цегли білого кольору, дах якого шиферно-хвилястий сірого кольору. Вхід до вказаного будинку здійснюється через двостворчаті металеві ворота бурого кольору, які на момент огляду зачинені та при зовнішньому огляді пошкоджень не виявлено, з правої сторони розташована металева калітка бурого кольору, яка на момент огляду відчинена та при зовнішньому огляді пошкоджень не виявлено, калітка проводить до середини будинку. У середині будинку по всій території розкидані у хаотичному порядку речі, а саме: матраци, дерев`яні шафи, посуд, дерев`яні доски, столи, банки та інші речі. У лівому дальньому вуглу присутня дерев`яна шафа за якою знаходяться полімерні сумки із скляними пустими банками, поруч знаходиться шафа, дверцята якої відчинені. Ліворуч від металевих дверей розташовані одностворчаті металеві двері, які зачиняються на два навісних замки, верхній навісний замок пошкоджений, а саме відігнута дуга, нижній навісний замок відсутній, двері проводять до погребу. За дверима знаходяться сходинки на яких із лівої сторони лежать металеві труби, сходинки проводять до погребу. Ліворуч від вхідних дверей до погребу за будинком розташована балія із водою, біля якої знаходиться шматок шиферу сірого кольору. У верхній частині даху відсутній шифер розміром 60х80 см, за вказаним шиферним листом знаходяться дерев`яні двері, які проводять до кладової кімнати. У кладовій кімнаті розташована дерев`яна драбина, яка проводить до горища, на якому по всій поверхні розкидані дерев`яні доски. В ході огляду виявлено пошкодження навісного замку до погребу, відсутність шиферного листа на даху; вилучено три скляні банки, об`ємом по 3 л, 1 л, 3 л, металеву підставку (а.к.п. 10-11);

- даними протоколу огляду предметів від 08.08.2018, згідно якого слідчим СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 в приміщенні службового кабінету № 19 Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області проведено огляд предметів, а саме: 1) компакт-диску типу «DWD-RW» марки «VS» об`ємом 4 Ggb з відеозаписом із камер відеоспостереження пункту прийому лому металів в смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, наданого в ході допиту свідка ОСОБА_13 08.08.2018, на якому знаходиться відеозапис, згідно якого ОСОБА_3 на автомобілі марки «Маzdа Sроrt Коmbі», номерний знак НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_5 вивантажують з багажного відділення автомобіля на ваги лом чорних металів та з ними розраховується ОСОБА_13 ; 2) металевий столик вагою 6,4 кг, наданого в ході допиту свідка ОСОБА_13 08.08.2018, який має столешницю квадратної форми розміром 30х30 см, на трубі діаметром 4,5 см, висотою 68 см, з 4 ніжками (1 відламана) (а.к.п. 15);

- даними протоколу огляду місця події від 10.08.2018, згідно якого проведено огляд місця події, а саме: території, прилеглої до господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , в ході якого виявлено, що територія без огорожі, навколо споруди зростають чагарники; вхід до будівлі здійснюється через двостворчату металеву браму, яка зачинена, на момент огляду пошкоджень не виявлено; справа знаходиться металева калітка коричневого кольору, яка на момент огляду відчинена, за вказаною каліткою знаходиться кімната, в якій вздовж стін розташовані стелажі з речами, розкидані речі, в тому числі посуд, металеві речі повсякленного вжитку, сільськогосподарський інвентар та інше (а.к.п. 18);

- інформацією начальника управління карного розшуку кримінальної поліції ГУНП в Кіровоградській області № 2727/19-18 від 20.08.2018, згідно якої під час перебування в смт. Олександрівка у своїх друзів, ОСОБА_5 товариш на прізвище « ОСОБА_14 » запропонував вчинити крадіжку з гаражного приміщення в с. Несватково, на що ОСОБА_5 погодився та приїхавши на автомобілі марки «Мазда», який належить товаришу, в село вони вчинили крадіжку з гаража, з якого викрали близько 100 кілограм метала, який потім збули. Відомо, що « ОСОБА_14 » разом зі своїм товаришем, ім`я якого не відомо, раніше також вчинили крадіжки з гаражних приміщень, в одному з яких знайшли й викрали золоті вироби й долари, сума не відома (а.к.п. 25);

- довідкою ПП «Ітака-М», згідно якої вартість 1 т лому чорного металу ДСТУ 4121-2002 складає 6100 грн. (а.к.п. 30);

- даними відеозапису із камер відеоспостереження пункту прийому лому металів в смт. Олександрівка, згідно якого 07.08.2018 приблизно 18.10 год. ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_3 на автомобілі останнього марки «Маzdа Sроrt Коmbі», номерний знак НОМЕР_1 , привезли до металоприйомного пункту металобрухт, серед яких був і металевий столик і за що отриали грошові кошти.

Усі вищевказані докази, у тому числі показання обвинувачених, суд визнає належними і допустимими, останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.

Крім того, суд враховує й те, що стороною захисту не оспорювалися письмові докази, якими підтверджується вина обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, сторона захисту не ставила їх під сумнів та не клопотала про визнання даних доказів не належними або не допустимими.

Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту по епізоду вчинення крадіжки в ніч з 03.08.2018 на 04.08.2018 у потерпілої ОСОБА_11 , за попередньою змовою між собою, визнається судом доведеним і воно ніким не оспорюється. У зв?язку з цим суд, розглядаючи справу у межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України, по епізоду вчинення злочину за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_4 , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно (так як раніше судимий вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.04.2018, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища; а дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища.

Органом досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по епізоду викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 07.08.2018 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Але, суд із вказаною кваліфікацією погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 4 ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Схоже визначення міститься в постанові Верховного Суду України від 31.01.2013 у справі № 5-33кс12: «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем.

Проте, не можна вважати сховищем подвір`я, огорожа якого не перешкоджає проникненню туди сторонніх осіб, внаслідок незавершеності (окремі частини подвір`я не мають суцільного паркана), наявності пошкоджень (проломів), конструктивних особливостей (невелика висота, складається лише зі стовпів та жердин чи дроту, не містить воріт чи хвірток). Також, не може бути сховищем таке подвір`я, яке є загальнодоступним, зокрема, коли на ньому є об`єкти громадського користування (наприклад, колодязь, туалет) чи через нього проходять спільні комунікації (зокрема, стежка), або влаштовані пристосування, які полегшують доступ на подвір`я тощо.

Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше, замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. Про те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна.

Таким чином, оскільки в ч. 3 ст. 185 КК визначено як кваліфікуючу ознаку проникнення саме у «сховище», а не на «огороджену територію», «подвір`я» тощо, тому у кожному конкретному кримінальному провадженні, де обвинувачення за цими статтями включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить установити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідне місце чи територію як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення статей 91 - 94 КПК, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази - відповідній оцінці.

Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 19.11.2018 у справі № 205/5830/16-к (провадження № 51-2436кмо18).

Під час судового розгляду, з показань обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на територію домоволодіння не проникав, а перебував постійно в автомобілі. ОСОБА_3 сам приносив метал, який вони разом грузили в багажник автомобіля. З показань обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що під час здійснення крадіжки з ОСОБА_5 замок до дверей ніхто не взламував, в приміщення не проникали, металолом викрав біля домоволодіння, територія якого не огороджена (забору не було). Бочку та металевий столик, бильце від кроваті, яке стояло біля бочки, забрав з двору. Підтвердив, що ОСОБА_5 чекав його в машині.

Вказані показання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є логічними, послідовними та правдивими і нема підстав для суду сумніватися в їх достовірності.

Матеріалами кримінального провадження також підтверджується, що територія домоволодіння по АДРЕСА_5 не огороджена, являє собою земельну ділянку із грунтовим покриттям на якому зростає трав`яний покрив.

Матеріалами кримінального провадження також не підтверджується, що ОСОБА_3 чи ОСОБА_5 вчинив будь-які дії, спрямовані на викрадення чужого майна з проникненням у сховище.

Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні не здобуто доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували наявність у діях обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення до сховища.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб?єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об?єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Враховуючи викладене, дії обвинувачених необхідно кваліфікувати, як «за попередньою змовою групою осіб», оскільки у вчиненні злочину обвинувачені брали участь як співвиконавці, між якими домовленість виникла до початку вчинення злочину, про що свідчить узгодженість поведінки та дій обвинувачених до, під час та після вчинення викрадення майна. Так, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом приїхали до домоволодіння потерпілої, ОСОБА_3 зайшов до його подвір?я, а обвинувачений ОСОБА_5 чекав в машині. Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 удвох завантажили викрадений металолом до автомобіля, таким чином вчинивши дії щодо викрадення майна та разом зникли з місця вчинення злочину, у подальшому продали викрадене майно з метою отримання за це грошових коштів.

Крім того, ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що усвідомлював те, що майно ОСОБА_3 не належить, тобто останній вчиняє крадіжку, але від подальшого викрадення майна не відмовився та продовжив діяти спільно з ОСОБА_3 щодо викрадення неналежного їм майна.

Тому, суд критично відноситься до позиції обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо відсутності у них попередньої змови, оскільки останні, у той же час, вину у вчиненні крадіжки визнали повністю.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України повторним у статтях 185, 186 та 189 - 191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, у діях обвинуваченого ОСОБА_3 наявна така кваліфікуюча ознака як «повторність», оскільки він раніше судимий 05.04.2018 Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України, дана судимість також не погашена та не знята у встановленому законом порядку, злочин вчинено під час іспитового строку.

Також, кваліфікуюча ознака як «повторність» наявна і у діях обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки він раніше судимий 01.07.2014 вироком Кам`янського районного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, дана судимість також не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробков проти України» від 21.10.2011, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008, у справі про зміну кваліфікації злочину судом, також зазначається, що суд розглядає справу в межах пред?явленого обвинувачення, але може змінити обвинувачення за умови, що це не погіршує становище підсудного та не порушує його право на захист.

У відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікує дії ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по епізоду викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 07.08.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

У даному випадку, суд виходить з того, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає більш м?яке покарання, ніж санкція ч. 3 ст. 185 КК України, внаслідок чого, при перекваліфікації становище обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не погіршується та навпаки покращує його.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, які пом?якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії тяжкого злочину.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_4 не працює, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину, за місцем проживання компрометуючими матеріалами відносно нього сільська рада не володіє, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом?якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Згідно висновку органу пробації, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній. Вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, не працює, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Проте, враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, за яким компрометуючими матеріалами відносно нього сільська рада не володіє, раніше не судимий, проживає у цивільному шлюбі та має на утриманні неповнолітню дитину, а також висновок органу пробації, тому суд приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і з встановленням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, які пом?якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії злочину середньої тяжкості.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання в с. Інгуло-Кам`янка, де проживає з грудня 2017, зарекомендував себе з задовільної сторони, не працює, спиртними напоями не зловживає, в громадських місцях поводить себе добре, від населення скарг на негідну поведінку не надходило, за місцем реєстрації заяв та скарг від жителів села на ОСОБА_5 до сільської ради не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває раніше судимий, 22.12.2017 року звільнений з місць позбавлення волі після відбуття строку покарання за вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 01.07.2014 року (а.с.п. 60, 153, 155, 158, т. 1 а.к.п. 53, 55-57, 61-67, 70-72).

Обставинами, які пом?якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Згідно висновку органу пробації, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній. Вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, не працює, раніше судимий, висновок органу пробації суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Проте, враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується задовільно, тому суд приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і з встановленням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винуватого, обставини, які пом?якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які віднесені до категорії злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину.
Як особа, обвинувачений ОСОБА_3 не одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, за місцем проживання компрометуючими матеріалами відносно нього сільська рада не володіє, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий (а.к.п. 103-106, 108).

Обставинами, які пом?якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Згідно висновку органу пробації, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній. Вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, не працює, раніше судимий, висновок органу пробації, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкцій, встановлених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_3 надавалася можливість виправитися за вчинення попередніх злочинів без ізоляції від суспільства. Проте, обвинувачений належних висновків для себе не зробив і вчинив умисно повторно аналогічні кримінальні правопорушення під час іспитового строку, а тому суд вважає за необхідне застосувати ст. 71 КК України, частково приєднати до призначеного покарання за даним вироком, не відбутий строк покарання за вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.04.2018.

Крім того, вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2018 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 5100 грн., який сплачено останнім у повному обсязі (том 2 а.с.п. 93-94).

Цивільний позов не заявлено, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, клопотань про їх застосування суду не надходило і суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 заходів забезпечення кримінального провадження.

За ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09.08.2018 відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 09.08.2018 до 07.10.2018 з визначенням застави у розмірі 20-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 35540 грн., після внесення якої ОСОБА_5 звільняється з-під варти (а.к.п. 42-44).

08.11.2018, згідно квитанції № 0.0..1, ОСОБА_15 внесена застава за ОСОБА_5 у справі № 397/1198/18 Олександрівського районного суду в сумі 35540 грн. (том 1 а.с.п. 115).

Згідно повідомлення ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» № 7/7550 від 14.11.2018 ОСОБА_5 звільнений з-під варти 09.11.2018 (том 1 а.с.п. 127).

Таким чином, внесену заставу у розмірі 35540 грн., відповідно до ст. 182 КПК України та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладені на нього обов`язки після внесення застави, слід повернути заставодавцю.

Також, суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні не застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження,

Тому, з метою виконання вироку та дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, враховуючи особистість останнього, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, злочини вчинив під час іспитового строку, висновок органу пробації про високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення, суд дійшов до висновку про необхідність застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк дії даного запобіжного заходу необхідно рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з моменту фактичного взяття обвинуваченого під варту в залі суду, та до вступу вироку в законну силу.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 182, 368-371, 373-374, 376, 394-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 01.06.2020.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 01.06.2020.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбутий строк покарання, призначеного вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.04.2018, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

До набрання вироком законної сили, застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання обчислювати з 01.06.2020, тобто з моменту проголошення вироку та взяття під варту.

Внесену ОСОБА_15 заставу у розмірі 35540 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок) гривень за ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні на спеціальний рахунок ТУ ДСА України у Кіровоградській області № 2505 (код отримувача 26241445, банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ, МФО отримувача 820172), згідно з квитанцією № 0.0..1 від 08.11.2018 АТ КБ «ПриватБанк», повернути заставодавцю ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Речові докази:

- металевий стіл, який передано до кімнати зберігання речових доказів Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - повернути потерпілій ОСОБА_11 ;

- цифровий носій диск «DVD-R», який зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити прокурору та обвинуваченим, а іншим учасникам процесу роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Судове рішення станом на «___»_____________20___ набрало законної сили.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи №397/1198/18.

Помічник судді______________________

Копію засвідчено «___»_____________20___