Справа № 161/6929/18 Провадження №11-кп/802/47/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілих- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000131 від 30.03.2018 року за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній - особисте зобов`язання.

Захід забезпечення у виді тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом - керування транспортними засобами продовжено до набрання вироком законної сили.

Вироком суду знято арешт, накладений на автомобіль марки «Мерседес Бенц 250D», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1997 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи та дослідження технічного стану транспортного засобу у сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень.

Вироком вирішено долю речового доказу: транспортний засіб марки «Мерседес Бенц 250D», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1997 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 - передано за належністю ОСОБА_12 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, 30.09.2018 року близько 02 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Мерседес Бенц 250 D», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись населеним пунктом с. Буяни Луцького району Волинської області, всупереч вимогам п.2.3, 12.1, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, перевищуючи максимально допустиму швидкість у населеному пункті (140 км/год), передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, ліве відносно руху транспортного засобу узбіччя і кювет, де допустив наїзд на придорожнє дерево.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Мерседес Бенц 250 D», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №183 від 18 квітня 2018 року отримав тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого.

У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді реальної міри покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шести) років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Просить стягнути з ОСОБА_7 судові витрати за проведення судових експертиз.

Вказує, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням належним чином не вмотивовано.
Зокрема, судом не враховано, що обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, наслідком якого була смерть потерпілого. Зазначає, що суд необґрунтовано зазначив у вироку обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, оскільки останній під час досудового розслідування заперечував перебування його у стані алкогольного сп`яніння.
У поданому на апеляційну скаргу запереченні, обвинувачений просить вирок місцевого суду залишити без змін, оскільки були достатні підстави для застосування щодо нього судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які її заперечили та просили вирок суду залишити без змін, думку потерпілих та їх представника, які заперчили апеляцію прокурора та просили суд не позбавляти обвинуваченого волі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є правильними та ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевіреними судом доказах, які ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не переглядає.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як на підставу для скасування оскаржуваного вироку, прокурор посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. ст.75,76 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
Проте, такі його доводи є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання, в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.
Як вбачається із вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу; думку потерпілих, які просили не обирати сувору міру покарання щодо останнього. При цьому, судом наведено переконливі доводи з приводу саме такого виду покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. ст.75,76 КК України суд врахував, що останній вчинив злочин, який відноситься до категорія тяжких, однак повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, активно сприяв у розкритті злочину.
Судом враховано особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, а також те, що внаслідок вказаного необережного злочину останній втратив свого двоюрідного брата (потерпілого) та висловив зобов`язання допомагати утримувати малолітнього сина потерпілої.
Окрім того, судом враховано думку потерпілих, які кожен зокрема, претензій будь-якого характеру до ОСОБА_7 не мають; просили суворо не карати його та не позбавляти волі.
В силу ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В силу ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Призначене покарання, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченому більш суворого покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.

Усі інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, і надані ним під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст.404,405,407 апеляційний суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2019 року щодо ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/