Справа № 352/2007/15-к
Провадження № 1-кп/352/8/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника цивільного відповідача ОСОБА_6

секретаря ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000733 від 22.10.2013 р., про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 .

Згідно висунутого обвинувачення 11 травня 2010 р. приблизно о 21 год. 45 хв. у темну пору доби, суху погоду обвинувачений, керуючи автомобілем марки «Kia Cerato» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 60 км/год. по правій крайній смузі руху у напрямку м. Івано-Франківська та наближався до в`їзду у с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області. У цей час у зустрічному напрямку по лівому краю свого правого узбіччя рухалася велосипедист ОСОБА_8 , яка, виїхавши на ділянку, що освітлювалась ліхтарями вуличного освітлення, почала перетинати проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 . Останній не обрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, що склалася, маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити велосипедиста, яка рухалась у напрямку його смуги руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки, внаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 . При цьому обвинувачений порушив наступні вимоги ПДР України, а саме:

- п. 1.3, згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 1.10 у частині визначення поняття «небезпека для руху» зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися;

- п. 2.3 б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1, у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.3, який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті ДТП потерпіла ОСОБА_8 загинула на місці події від спінального шоку як наслідку закритої хребетно-спинно-мозкової травми з переломом другого шийного хребця, розривом зчленування між першим і другим шийними хребцями та повним розривом спинного мозку на цьому рівні, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та речовину спинного мозку, крововиливами у м`язи шиї.

Обвинувачений ОСОБА_5 на стадії закінчення дослідження доказів 24.06.2020 р. подав клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності, яке підтримав у судовому засіданні. Просив звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрити, а також скасувати арешт, накладений на речовий доказ у кримінальному провадженні належний йому автомобіль марки «Kia Cerato» р.н. НОМЕР_1 , та повернути йому автомобіль. Обвинувачений підтвердив, що наслідки закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

ПрокурорОСОБА_2 погодилася з обґрунтованістю заявленого клопотання, посилаючись на те, що закриття провадження з підстав, визначених ст.49 КК України, є імперативною нормою. Разом з тим, посилаючись на те, що цивільний позов у кримінальному провадженні залишається без розгляду, вважала, що слід відмовити у задоволенні клопотання у частині скасування арешту, накладеного на транспортний засіб.
Потерпілий ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не заперечували щодо задоволення клопотання обвинуваченого. При цьому представник потерпілого заявив клопотання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 понесених останнім процесуальних витрат на правову допомогу у зв`язку із здійсненням кримінального провадження протягом 2011-2020 років у розмірі 30000 грн. При цьому представник потерпілого посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 17.06.2020 р. у справі № 598/1781/17, згідно якої потерпілий, незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено ухваленням обвинувального вироку чи постановленням ухвали про закриття кримінального провадження, має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які мають бути йому компенсовані. Відповідно до вказаного правового висновку КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком; суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Представник цивільного відповідача не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття даного кримінального провадження, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.
У відповідності з вимогами ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) пять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) пятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
За змістом ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності є обовязковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 цього Кодексу строків не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 у травні 2010 р. вчинив необережний тяжкий злочин. На даний час минув встановлений п.4 ч.1 ст.49 КК України десятирічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Протягом вказаного строку обвинувачений не вчинив нового злочину та не ухилявся від досудового слідства і суду.

Тому наявні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст.49 КК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно вимог ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене дане кримінальне провадження слід закрити та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження заявлений потерпілими ОСОБА_3 , ОСОБА_10 цивільний позов підлягає до залишення без розгляду.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

З огляду на вимоги ч.4 ст.174 КПК України, згідно якої суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку закриття кримінального провадження, суд вважає обґрунтованим клопотання обвинуваченого про скасування арешту, накладеного на належний йому автомобіль, та повернення автомобіля.

Під час закриття даного кримінального провадження суд задовольняє клопотання потерпілого ОСОБА_3 про стягнення з обвинуваченого на його користь понесених процесуальних витрат на правову допомогу.
При цьому суд відповідно до вимог ч.6 ст.368 КПК України враховує правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 р. у справі № 598/1781/17, згідно якого КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
З обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого 30000 грн. процесуальних витрат на правову допомогу у зв`язку із здійсненням кримінального провадження протягом 2011-2020 років, які належно документально підтверджені, а саме: оригіналом квитанції адвоката (т.5, а.178), витягом з договору про надання правової допомоги від 31.08.2011 р. (т.5, а.180-181), актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за вказаним договором про надання правової допомоги від 08.07.2020 р. (т.5, а.182).
На підставі наведеного, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України, керуючись ст. 284 ч.2 п.1, 285, 286, 288, 372 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 України, та звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Речові докази пластмасові уламки чорного, червоного, жовтого і дзеркального кольорів та дві частини корпусів заднього ліхтаря і світлоповертача велосипеда, які зберігаються в камері схову СУ УМВС України в Івано-Франківській області, знищити.

Речові докази велосипед німецького виробництва «ВВF», що зберігається на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ВДАІ м. Івано-Франківська, та одяг потерпілої (майку бавовняну голубого кольору, штани джинсові синього кольору, туфлі шкіряні білого та голубого кольорів), що зберігається в камері зберігання речових доказів СУ УМВС України в Івано-Франківській області, знищити.

Речовий доказ автомобіль марки «Kia Cerato» р.н. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_5 , повернути ОСОБА_5 .

Скасувати арешт, накладений на належний ОСОБА_5 транспортний засіб автомобіль марки «Kia Cerato» р.н. НОМЕР_1 згідно постанови слідчого відділення розслідування ДТП СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_11 від 19.08.2010 р.

Стягнути із ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,у користь ОСОБА_3 30000 (тридцять тисяч) грн. процесуальних витрат на правову допомогу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду до Івано-Франківського апеляційного суду подається протягом семи днів з дня її оголошення через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_1

Повна ухвала складена 13.07.2020 р.