Справа № 464/5900/16-к
пр.№ 1-кп/464/82/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.06.2020 року

Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001745 від 01.06.2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Караганда республіки Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше згідно із ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Львова, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , повторно, 01.06.2016 року близько 15 год., за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, проникли у приміщення квартири АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зокрема, ОСОБА_3 постукав у двері вказаної квартири, які відчинив ОСОБА_10 . В подальшому, ОСОБА_3 несподівано штовхнув його в приміщення квартири, та проти волі останнього, зайшов за ним, після чого слідом за ними в приміщення квартири увірвалися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де із застосуванням фізичного насильства, яке виразилося в тому, що ОСОБА_3 наніс ряд ударів кулаками рук, а також дерев`яним стільцем та кухонним приладдям (черпаком) по тілу ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив йому синці та садна на голові, обидвох руках, та лівій нозі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, та продовжуючи свої злочинні дії, схопив ОСОБА_11 , яка намагалась захистити ОСОБА_10 , рукою за волосся, притиснув останню передпліччям за шию до стінки, внаслідок чого спричинив останній синці на голові та на спині, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, відкрито заволоділи особистим майном ОСОБА_11 , а саме телевізором марки «Samsung» LCD TV40, вартістю 7279 гривень, який ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спакували в картонну коробку та винесли із приміщення квартири. Цього ж дня, 01.06.2016 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , переносячи викрадене майно, а саме телевізор марки «Samsung» LCD TV40 по вул. Коломийська, 1 в м. Львові, були виявлені та затримані працівниками поліції.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 подав угоди про визнання винуватості від 22.05.2020 р., укладені з обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 .

Згідно угоди про визнання винуватості від 22.05.2020 р., укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме позбавлення волі строком на 4 роки. Окрім цього, сторонами погоджено звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку на 3 роки, а також покладення обов`язків, які передбачені ст. 76 КК України.
Згідно угоди про визнання винуватості від 22.05.2020 р., укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме позбавлення волі строком на 4 роки. Окрім цього, сторонами погоджено звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку на 3 роки, а також покладення обов`язків, які передбачені ст. 76 КК України.
Згідно угоди про визнання винуватості від 22.05.2020 р., укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме позбавлення волі строком на 4 роки. Окрім цього, сторонами погоджено, що на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 17.12.2018 р., остаточно слід призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У даних угодах передбачені наслідки їх укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки їх невиконання, які роз`яснені обвинуваченим.

Розглядаючи в порядку ч. 3 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даних угод про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 підтвердили, що угоди про визнання винуватості укладені добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити.
Також обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що повністю визнають свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і не оспорюють всі істотні для даного кримінального провадження обставини та правову кваліфікацію їх дій, погоджуються з укладеними угодами та розуміють наслідки їх укладення, затвердження та невиконання, дали згоду на застосування узгодженого виду та міри покарання, а також інших заходів у разі затвердження угод.

Згідно із заявою потерпілого ОСОБА_10 від 04.05.2020 р., такий надав згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості із обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 . Також у заяві зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинувачених немає, завдана шкода відшкодована повністю (т.6 а.с.п.134).

Відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_11 , така надала згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості із обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 . Також у заяві зазначила, що завдана шкода їй відшкодована у повному обсязі, претензій морального чи матеріального характеру до обвинувачених немає (т.6 а.с.п.135-136).

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, а також шляхом опитування учасників судового провадження, з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Також судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 повністю усвідомлюють зміст угод про визнання винуватості, укладених з прокурором ОСОБА_6 , характер обвинувачення, щодо якого визнають себе винуватими, цілком розуміють свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даних угод, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням в житло. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням в житло. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням в житло, вчиненого повторно. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

Окрім цього, вироком Сихівського районного суду м.Львова від 17.12.2018 р. ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі та відбуває покарання за даним вироком з 02.02.2018 р.

У зв`язку з наведеним, слід застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів із врахуванням вказаного вироку Сихівського районного суду м.Львова від 17.12.2018 р. шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Таким чином, оскільки умови угод про визнання винуватості, укладених 22 травня 2020 року між заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 у присутності їх захисників, їх форма та зміст відповідають вимогам КПК і КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даних угод.

Вирішуючи питання заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , слід зазначити таке.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді застави ухвалою суду від 26.06.2019 р. скасовано, у подальшому запобіжний захід останньому не обирався.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді застави, до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін. Після вступу вироку в законну силу, заставу у розмірі 41 580 грн., внесену ОСОБА_13 на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області повернути заставодавцю ОСОБА_13 .
Оскільки ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 17.12.2018 р., відтак ухвалою від 03.05.2019 р. останнього тимчасово залишено в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» на час розгляду даного кримінального провадження.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 був затриманий по даному кримінальному провадженню 02.06.2016 р., а 03.06.2016р йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і з цього часу він перебував у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» до 29.05.2017 р., а саме до зміни ухвалою суду запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Згідно ч.5 ст.72 КК України, діючої в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Згідно вимог ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що у тому числі, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року та зарахувати у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Із врахуванням наведеного, ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 02.06.2016 р. по 29.05.2017 р.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 373, 374, 474, 475 КПК України,

у х в а л и в :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 травня 2020 року між заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001745 від 01.06.2016 року.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 травня 2020 року між заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001745 від 01.06.2016 року.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді застави, обраний відносно ОСОБА_5 залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Після вступу вироку в законну силу заставу у розмірі 41 580 грн., що внесена за ОСОБА_5 ОСОБА_13 на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області, згідно квитанції №ПН1540 від 06.06.2016 року, повернути заставодавцю - ОСОБА_13 .
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 травня 2020 року між заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001745 від 01.06.2016 року.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 17.12.2018 р., більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 02 лютого 2018 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02 червня 2016 року по 29 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: картонну коробку сірого кольору із зображення плазмового телевізора марки «Samsung» LCD TV40; плазмовий телевізор марки «Samsung» LCD TV40, моделі LE40081K2W, чорного кольору, серійний номер телевізора: 16363LGD600002H; підставку до плазмового телевізора «Samsung» LCD TV40, чорного кольору; пульт дистанційного керування до телевізора «Samsung» LCD TV40, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_11 залишити у власності останньої.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст.473 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1