Справа № 461/3889/19
У Х В А Л А

30 січня 2020 року м.Львів
Слідча суддя Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Львівської області щодо невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 27.05.2019р. про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львва ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, -
встановила:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 28.05.2019р. звернулися до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Львівської області, в якій просять визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Львівської області щодо невнесення відповідних відомостей до ЄРДР на підставі їхньої заяви від 27.05.2019р. про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львва ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, зобов`язати внести необхідні відомості до ЄРДР, провести слідчі дії з дотриманням вимог ч.2 ст.55 КПК України, надати усі процесуальні документи та витяг з ЄРДР.
В обґрунтування скарги покликаються на те, що 27.05.2019р. вони звернулися в прокуратуру Львівської області із заявою про вчинення злочину згідно повідомлених в тексті цієї заяви обставин постановлення 31.10.2017р. завідомо неправосудної ухвали суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 . В порушення ч.1 ст.214 КПК України уповноваженою особою прокуратури Львівської області впродовж 24 годин не внесено до ЄРДР відомості, вказані ними у заяві про вчинення злочину, не розпочато досудове розслідування.
В судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скаргу підтримали повністю, зазначили, що у відповідності до ч.1 ст.214 КПК України прокурор, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний вносити відповідні відомості до ЄРДР. Прокурор не наділений повноваженнями відмовляти у внесенні таких відомостей до ЄРДР, лише в ході досудового розслідування може бути перевірено наявність об`єктивних даних скоєння злочину. Просить задовольнити його скаргу.
Прокурор в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржників, оглянувши та перевіривши долучені до скарги документи, слідча суддя дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів скарги вбачається, що заяники не погоджуються з судовим рішенням слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 , яке вважаєють завідомо неправосудним.
Слідчої суддею встановлено, що 21.08.2014 року до ЄРДР внесено відомості за №0003193, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фабулою: 20.08.2014 року приблизно о 16 год. 30 хв., невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_6 . В ході досудового розслідування ОСОБА_6 пояснив, що тілесні ушкодження йому спричинив під час побутової сварки ОСОБА_3 .
В межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 було допитано в якості свідка.
20.09.2017р. слідчий СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0003193 від 21.08.2014р. у зв`язку з відсутністю події злочину.
ОСОБА_6 дану постанову оскаржив. Відтак, ухвалою від 31.10.2017р. слідчим суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 скасовано постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 20.09.2017р. про закриття кримінального провадження №0003193 від 21.08.2014р. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 12.10.2018р. ухвалу слідчого судді ОСОБА_5 залишено без змін.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27.05.2019р. на особистому прийомі подав у прокуратуру Львівської області заяву про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, в якій просили внести до ЄРДР необхідні відомості та розпочати досудове розслідування щодо постановлення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 31.10.2017р. завідомо неправосудної ухвали у кримінальному провадженні №0003193 від 21.08.2014р. Крім цього просили такі відомості передати в Державне бюро розслідування.
У цій заяві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказують, що 31.10.2017р. суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 постановлено завідомо неправосудну ухвалу у кримінальному провадженні №0003193 від 21.08.2014р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Цією ухвалою скасовано постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 20.09.2017р. про закриття кримінального провадження №0003193 від 21.08.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені : …бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.
За ст.2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Відповідно до п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України та п.п.4, 5 п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012р. (із змінами затвердженими наказами Генерального прокурора України від 14.11.2012 № 113, від 25.01.2013 № 13, від 25.04.2013 № 54, від 09.09.2014 № 95) до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Визначення приводів і підстав для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи".
Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що слугувати підставою внесення до ЄРДР та початку досудового розслідування можуть не будь-які заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, у яких зазначені фактичні обставини, що можуть свідчити про вчинення саме кримінального правопорушення, вказувати на наявність ознак складу злочину.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 1 грудня 2004р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 18 червня 2007р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985р. та 40/146 від 13 грудня 1985р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998р., Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994р.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч.1, 2 ст.126 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом". Відповідно до положення ч.1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.
Згідно вимог чинного законодавства, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).
VII Конгрес ООН по запобіганню злочинності і поводженню з правопорушниками 1985 р. схвалив Основні принципи незалежності судових органів, де проголошується, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в Конституції або законах країни; судові органи вирішують передані їм справи неупереджено, на підставі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання прямого чи непрямого з будь-якого боку і з будь-яких причин; незалежність судових органів дає їм право і вимагає від них забезпечення справедливого ведення судового розгляду і додержання прав сторін.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.
Поки рішення суду зберігає законну силу, не можна ставити під сумнів його правосудність, крім того не може бути підставою для притягнення судді до відповідальності і скасування в установленому порядку судових рішень, оскільки суддя міг діяти добросовісно та за своїм внутрішнім переконанням.
Незгода з рішеннями суду сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді упередженості. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007р.
Спеціальний статус судді зумовлений виконанням професійними суддями конституційної функції здійснення правосуддя, в зв`язку з чим притягнення судді до юридичної відповідальності має певні особливості.
Незгода учасника судового процесу з прийнятим рішенням чи діяльністю судді щодо розгляду справи не може бути приводом реєстрації до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення на підставі заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, в яких висловлюється така незгода.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.
Втім, як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури.
Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми вважаю, що вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у заяві від 27.05.2019р. про вчинення злочину відомості не містять обставин, які можуть свідчити про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, зумовлені незгодою з прийнятою суддею 31.10.2017р. ухвалою.
Дії уповноважених осіб прокуратури Львівської області щодо невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 27.05.2019р. з огляду на зазначені обставини, вважаю правомірними, такими, що не суперечать вимогам ст.ст.2,214 КПК України. У задоволенні скарги слід відмовити.
Розгляд по суті скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відмова у її задоволенні не можуть розцінюватися як позбавлення доступу до правосуддя.
Керуючись ст.ст. 2, 214, 303, 306, 307, 376 КПК України, слідча суддя -
П О С Т А Н О В И Л А :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Львівської області щодо невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 27.05.2019р. про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, зобов`язання уповноважених осіб прокуратури Львівської області внести необхідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 27.05.2019р. про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львва ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України та провести слідчі дії з дотриманням вимог ч.2 ст.55 КПК України, надати усі процесуальні документи та витяг з ЄРДР - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 04.02.2020р.

Слідча суддя ОСОБА_9 -Шумська