ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/57/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000219 від 15 травня 2019 року, за апеляційною скаргою цивільного відповідача Державного підприємства Кременецьке управління з постачання та реалізації газу на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 с.286 КК України, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великі Загайці, Шумського району, Тернопільської області, громадянина України, одруженого, із середньо-спеціальною освітою, працюючого механіком в ДП «Кременецьке УПРГ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням і встановлено йому 3 (три) роки іспитового строку.

Також вирішено зобов`язати ОСОБА_7 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосованого до ОСОБА_7 - скасовано, до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 9 000 000 грн. із розрахунку по 1 500 000 грн. на кожного з цивільних позивачів - задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (Код , місце знаходження: вул.Вокзальна, 4, м.Кременець Тернопільська область) в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 в рівних частинах 3 000 000 (три мільйони гривень) грн..

Стягнуто з ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (Код , місце знаходження: вул.Вокзальна, 4, м.Кременець Тернопільська область) в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_10 1 000 000 грн. (один мільйон гривень).

Стягнуто з ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (Код , місце знаходження: вул.Вокзальна, 4, м.Кременець Тернопільська область) в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_15 1 000 000 грн. (один мільйон гривень).

Стягнуто з ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (Код , місце знаходження: вул.Вокзальна, 4, м.Кременець Тернопільська область) в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_16 1 000 000 грн. (один мільйон гривень).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.05.2019 на автомобіль марки «Skoda Superb», н.з. НОМЕР_1 , який належить ДП «Кременецьке УПРГ» та автомобіль марки «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_18 , після набрання вироку законної сили.

Повернуто безоплатно, автомобілі марки «Skoda Superb», н.з. НОМЕР_1 та «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_2 , які знаходяться на спецмайданчику Тернопільського РВП ГУНП в Тернопільській області за адресою: вул.Степова, 45 в м.Тернополі законним володільцям, після набрання вироку законної сили.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи №4.6-268/19 від 14.06.2019 в розмірі 1884,12 грн., автотехнічної експертизи №4.6-302/19 від 18.06.2019 в розмірі 1256,08 грн., транспортно-трасологічної експертизи №4.6-269/19 від 05.06.2019 в розмірі 1256,08 грн., автотехнічної експертизи №4.6-333/19 від 08.07.2019 в розмірі 2826,18 грн., всього на загальну суму 7222,46 грн. (сім тисяч двісті двадцять дві гривні сорок шість копійок) в користь держави (УК у м. Тернополі, м. Тернопіль, 24060300, р/р9002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 899998, ).

Згідно вироку суду, 15 травня 2019 року о 11 годині 15 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем SKODA Super b, н.з. НОМЕР_1 , рухався з двома пасажирами автодорогою «Броди-Тернопіль» зі сторони м. Броди в бік м. Тернополя. Порушуючи вимоги пунктів 1.5 ч. 1 та 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР України), водій ОСОБА_7 під час руху не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Так, наближаючись другорядною дорогою до нерегульованого перехрестя із головною дорогою «Обхід м. Тернополя», водій ОСОБА_7 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» та не зупинився перед вказаним дорожнім знаком. Порушуючи вимоги п. 16.3 та 16.11., ПДР України, виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг по другорядній дорозі, водій ОСОБА_7 не зупинив транспортний засіб перед краєм перехрещування проїзної частини дороги та не надав дороги транспортним засобам, які наближались до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі.

Зокрема, в цей час до перехрестя наближався по головній дорозі зі сторони с. Гаї Шевченківські технічно справний автомобіль ВАЗ-2101, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_19 , з одним пасажиром в салоні.

Виїхавши із порушенням вказаних вимог ПДР України на нерегульоване перехрестя, водій ОСОБА_7 створив аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія автомобіля ВАЗ-2101 ОСОБА_19 , позбавивши його своїми односторонніми діями запобігти настанню ДТП та допустив зіткнення транспортних засобів.

Унаслідок зіткнення транспортних засобів водій ОСОБА_19 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудей та живота з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, пасажир автомобіля ВАЗ-2101 ОСОБА_20 отримала тілесні ушкодження у вигляді масивної травми тіла із численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, від яких настала їх смерть.

Пасажир автомобіля SKODA Superb, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому міжсуглобного сегменту дужки С5 шийного хребця з права, що відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3(б, д); 16.11. та дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням загибелі ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ..

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ..

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу вважає, що вирок в частині вирішення цивільних позовів щодо стягнення моральної шкоди з підприємства не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року слід змінити в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення її з ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження в частині задоволення цивільного позову.

Звертає увагу, що всупереч вимог ч.2 ст.1168 ЦК України, якою визначено вичерпне коло осіб, яким відшкодовується моральна шкода завдана смертю фізичної особи, суд першої інстанції не врахував, що позивач по справі ОСОБА_16 є сестрою ОСОБА_19 і не проживала з ним однією сім`єю, не пов`язана спільним побутом і не мала взаємних прав та обов`язків.

Стверджує, що судом не враховано, у відповідності до положень ст.23 ЦК України, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості.

На думку апелянта, судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано задоволення цивільного позову в тій сумі, яка зазначена у вироку.

Вказує, що суд не дав належної правової оцінки тим обставинам, що між ДП Кременецьке УПР та ПАТ НАСК Оранта 27.07.2018 року укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність, що стосується транспортного засобу SKODA Superb, н.з. НОМЕР_1 , який належить підприємству та осіб, які керують ним на законних підставах. При цьому, підприємство звернулося до страхової організації з приводу настання страхового випадку.

Апелянт вважає, що суд повинен був виходити з положень ч.1 ст.1194 ЦК України, за якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову та ухвалити новий вирок, стягнувши з ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. в користь кожного належного позивача у даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого ОСОБА_12 , який підтримав подану цивільним відповідачем апеляційну скаргу, повністю погодився з усіма викладеними у ній мотивами щодо незаконності вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову і просить її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які погоджуються з апеляційною скаргою ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу і просять її задовольнити; потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , адвокатів ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , які просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги цивільного відповідача і залишити без змін вирішений судом цивільний позов у справі; прокурора, який вважає, що апеляційну скаргу ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу необхідно залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанцій не було дотримано.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає колегії суддів підстави для висновку, що доводи апелянта цивільного відповідача про неправильне вирішення судом першої інстанції позовних вимог потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, заслуговують на увагу та є обґрунтованими.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні щодо цивільного відповідача ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу місцевим судом не дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 звернулися з цивільним позовом у кримінальному провадженні до ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу, як до власника транспортного засобу, керуючи яким ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення,

Суд першої інстанції встановив, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 7529653, укладеним на підставі Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV (надалі Закон № 1961-IV).

Згідно із вказаним полісом у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну в таких сумах: 200 000 грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн - за шкоду, заподіяну майну.

Згідно зі ст. 22 Закону№ 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст.27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Усупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «НАСК «Оранта» та був наявний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов передчасного висновку про стягнення з ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу у повному розмірі відшкодування заподіяної потерпілим моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись із судовим рішенням, в частині вирішення цивільного позову, яким обов`язок з відшкодування шкоди покладено повністю на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільний відповідач по справі ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу надало суду докази стосовно того, що у відповідності до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 7529653, оформленого на договірних засадах з ПАТ «НАСК «Оранта» (строк дії з 27.07.2018 р. по 26.07.2019 р.), транспортний засіб, що належить ДП Кременецьке УПРГ, а саме: автомобіль SKODA Super b, д.р.з. НОМЕР_1 , забезпечений можливістю страхового відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`ю громадянам у випадку настання страхового випадку.

Проте, всупереч приписів, викладених у ст.ст.22, 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.1194 ЦК України суд першої інстанції не з`ясував усіх учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, оскільки не залучив до розгляду справи страховика ПАТ «НАСК «Оранта», і, як наслідок, неправильно визначив порядок відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Наведені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що, на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в контексті положень ст.412 КПК України, оскільки таке порушення перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ст.412 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Характер такого порушення, враховуючи положення ст.404 КПК України, не дає можливості усунути його під час апеляційного розгляду, а тому у відповідності до ст.415 КПК України, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, визначених приписами ст.7 цього Кодексу, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову слід скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 412, 414, 419, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача Державного підприємства Кременецьке управління з постачання та реалізації газу задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову щодо стягнення коштів із ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у рахунок відшкодування моральної шкоди скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.