Справа № 573/810/20
Номер провадження 1-кп/573/130/20
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадженні Білопільського районного суду Сумської області перебуває вказане вище кримінальне провадження.

08 липня 2020 року прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки кримінальне провадження не розглянуто, а ризики, які раніше стали підставою для застосування запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили обрати йому менш м`який запобіжний захід.

Потерпілий ОСОБА_6 , його представник ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримали.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали в межах заявленого клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

У статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183, ч. 1 ст. 194 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кавала проти Туреччини» суд вказав, що обґрунтована підозра означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої пунктом 1 (с) статті 5. Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень. Будь-яке позбавлення волі повинно відповідати меті статті 5, а саме: захищати особу від свавілля.

Відповідно до п. п. 1, 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, які є тяжкими злочинами та нетяжким злочином.

Під час досудового розслідування та підготовчого судового засідання 19 травня 2020 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 17 липня 2020 року.

Станом на 08 липня 2020 року ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, а саме: що останній може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, - не зменшилися та продовжують існувати, як і ризики - незаконно впливати на свідків, потерпілого, знищувати, приховувати та спотворювати речові докази в справі, а тому виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. При цьому, всі фактичні обставини судом на даний час не встановлено, триває судове слідство, під час якого досліджуються письмові докази в справі. Потерпілий, свідки ще не допитані, а тому обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби перешкодити встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні, незаконно впливати на ще недопитаних потерплого, свідків, розуміючи невідворотність покарання, переховуватись від суду чи іншим чином перешкодити встановленню істини по справі.

Посилання прокурора на наявність ризику ухилення від явки до суду обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає переконливими, оскільки останній не працює, не має міцних соціальних зв`язків, родини, постійного місця проживання, бо періодично мешкає то в м. Суми, то в с. Марківка, Білопільського району. Також суд враховує репутацію обвинуваченого, який характеризується як агресивний, неурівноважений, сварливий чоловік, що зловживає спиртними напоями, вживає наркотичні засоби, вчиняє сварки в родині та з мешканцями с. Марківка, Білопільського району.

Також, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років та від 3 до 7 років. Віднесення вказаних злочинів до категорії тяжких свідчить про ступінь можливої суспільної небезпечності особи обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що останній може ухилитися від суду.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Доказів, які б свідчили про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який або його скасування на даний час суду не надано. Доводи захисника про те, що в ОСОБА_4 є малолітня дитина, не є підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки як визнав останній у судовому засіданні дитина проживає разом з матір`ю за кордоном, стосунків з ним не підтримує.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про неможливість перебування під вартою у зв`язку із захворюванням, яке виключає застосування такого запобіжного заходу, суд вважає безпідставними, оскільки жодного належного і допустимого доказу на підтвердження зазначеного суду надано не було.

Клопотання обвинуваченого і його захисника щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу задоволенню не підлягає, оскільки в ОСОБА_4 відсутнє постійне місце роботи, у зв`язку з чим він не має законних джерел для існування, немає сталих соціальних зв`язків на території Білопільського району.

З огляду на викладене вище, оскільки вказані вище обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого і свідків та вчинення іншого злочину, а тому застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання заявленим ризикам, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину з погрозою застосування насильства до потерпілого, тому суд вважає за необхідне не визначати йому розмір застави відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 331, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну раніше обраного запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 05 вересня 2020 року включно з утриманням його в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом 7 діб з дня оголошення.

Суддя