Справа № 333/1320/20
Провадження № 1-кп/333/398/20
УХВАЛА
26 березня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , за обвинуваченням їх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка про отримання обвинуваченими та їх захисниками копій вказаних документів.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про призначення та проведення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово.

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що фактично він та обвинувачений ОСОБА_4 не були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження у порядку ст.290 КПК України. Так, дійсно 05.03.2020 року слідчий ОСОБА_8 запросила його до Комунарського ВП для ознайомлення з матеріалами справи. Обвинувачений ОСОБА_4 також був доставлений до відділення поліції із слідчого ізолятору для виконання вимог ст.290 КПК України. Водночас, слідчий повідомила, що у них з обвинуваченим є 30 хвилин або година для того, щоб ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Тобто, слідчий фактично обмежила стороні захисту час для ознайомлення. Хоча, ні він, ні ОСОБА_4 не затягували з ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, так як це обмеження прозвучало ще до моменту початку ознайомлення. За таких підстав, враховуючи нічим необґрунтоване обмеження для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, він зазначив, що взагалі сторона захисту не буде знайомитися з матеріалами, так як вбачає у цьому порушення на захист з боку слідчого. Після цього, слідчий запросила двох понятих, і в їх присутності склала акт про те, що він та обвинувачений не захотіли ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. На цей час він не бажає ознайомлюватися з матеріалами кримінального провадження, так як це передбачено вимогами ст.290 КПК України, тобто до направлення обвинувального акту до суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив вказані захисником обставини.

Обвинувачена ОСОБА_6 зазначила, що також не ознайомлювалася з матеріалами кримінального провадження і по даному кримінальному провадженню лише підписала свій протокол допиту. Крім того, ні слідчий, ні прокурор не вручили їй копію обвинувального акту.

Прокурор заперечував проти зазначених фактів, вказавши, що йому невідома причина, з якої не захотіли ознайомлюватися з матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник. Також, до обвинувального акту долучена розписка ОСОБА_6 , в якій вона вказує, що копію обвинувального акту отримала, тобто це спростовує пояснення обвинуваченої.

Суд, враховуючи обставини, повідомлені стороною захисту, прийняв рішення щодо відкладення розгляду питання про призначення кримінального провадження до судового розгляду, зобов`язавши прокурора надати матеріали кримінального провадження, що свідчать про ознайомлення обвинуваченої ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження, а також зафіксовану відмову обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження. Крім того, суд вирішив для встановлення усіх обставин виконання вимог ст.290 КПК України, викликати у наступне судове засідання слідчого Комунарського ВП ОСОБА_8 .

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинувачених спливає 30.03.2020 року о 00 год. 30 хв., суд вирішив розглянути письмові клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вважаючи, що вони є невідкладними.

Прокурор ОСОБА_3 письмово заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 2 місяця, при цьому зазначив, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу останньому, не зникли, тому необхідно задовольнити клопотання. На цей час, з урахуванням особистості обвинуваченого (не працевлаштований, раніше судимий за скоєння умисних у т.ч. тяжких злочинів; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, який вчинено менш, ніж через три роки після звільнення підозрюваного з місця позбавлення волі), на думку прокурора, існують ризики: переховування від суду, можливість вчинення інших злочинів. Інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 застосувати неможливо, так як: під час особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.

Також, на думку прокурора, ОСОБА_6 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 2 місяця, враховуючи, що остання обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який є тяжким, і за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та невідворотності покарання за його вчинення, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя. Обвинувачена офіційно не працевлаштована, що може свідчити про те, що єдиним джерелом її доходів є протиправна діяльність. Вказані факти дають підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від слідства та суду, вчинення іншого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

ОСОБА_4 зазначив, що у нього відсутні підстави для переховування від суду. Він раніше був судимий за більш тяжким злочином, але навіть тоді жодного разу ні від кого не переховувався. Він проживає із цивільною дружиною на орендованій квартирі, тому вважає, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку у разі, якщо йому застосують домашній арешт.

ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений має сім`ю, постійне місце мешкання, неофіційно, але працював. У ОСОБА_4 відсутні документи його особистості, тому останній не зможе переховуватися. Під час досудового розслідування ОСОБА_4 надавав правдиві, але не викриваючі себе показання. Водночас, вказаний факт не може слугувати як перешкоджання кримінальному провадженню. Просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 також заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

ОСОБА_6 зазначила, що вона на утриманні має двох неповнолітніх дітей, які на цей час перебувають у притулку, так як її затримали. Батько дітей не проживав разом з нею, її брату не дозволили піклуватися за дітьми, тому їх і влаштували до притулку. Вона має постійне місце мешкання, працювала реалізатором на ринку до її затримання. Перебуває на обліку у лікаря-нарколога, але останні півтора року наркотичні засоби не вживала. Просить застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленім волі.

ОСОБА_7 зазначив, що прокурор не довів жодні ризики, а обставини, що викладені у клопотанні, не відповідають дійсності. ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, працювала, тому домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку її підзахисної.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 року у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 01.02.2020 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 30.03.2020 року з альтернативним запобіжним заходом заставою у розмірі 40 540 грн.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 могли вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше судимий за скоєння особливо тяжкого злочину; звільнився лише 30.06.2017 року по відбуттю покарання за останньою судимістю), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, але мешкає з цивільною дружиною, не має на утриманні жодної особи, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ).

Також, розглядаючи клопотання прокурора відносно ОСОБА_6 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченої (раніше не судима, тривалий час перебуває на обліку у лікаря-нарколога), її майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (незаміжня, має на утримані двох неповнолітніх дітей).

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливого злочину, тому у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду відносно обвинувачених продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строк тримання під вартою по 26.04.2020 року (з урахуванням призначеної наступної дати підготовчого судового засідання та наданого прокурору строку для надання ОСОБА_6 обвинувального акту).

Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 слідчий суддя останнім також застосував альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 40 540 грн. В даному випадку, у суду відсутні підстави для погіршення становища обвинувачених, тому вважаю за необхідне вказаний запобіжний захід залишити як альтернативний.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 182, 183, 314-317, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 26.04.2020 року (включно).
ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 40 540 (сорок тисяч п`ятсот сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 26.04.2020 року (включно).
ОСОБА_6 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 40 540 (сорок тисяч п`ятсот сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_6 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 26.03.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1