Справа № 761/7213/20
Провадження № 1-кс/761/4688/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року місто Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника директора ТОВ «КГС ІНВЕСТ» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.12.2019 в рамках кримінального провадження № 0004520 від 11.10.2019,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання заступника директора ТОВ «КГС ІНВЕСТ» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.12.2019 в рамках кримінального провадження № 0004520 від 11.10.2019.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.12.2019 накладено арешт на нежилі приміщення з №1 по № 45 №№ I, II, тераса 30 % (групи приміщень №25), загальною площею 1831,60 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна: 0, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ТОВ «КГС ІНВЕСТ» () із забороною здійснення будь-якого відчуження зазначеного майна та права розпоряджатися ним.

Щодо права власності на арештоване майно заявник в клопотанні зазначає, що придбання такого нерухомого майна відбувалося таким чином: в провадженні державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 знаходилось виконавче провадження №55614317 по стягненню майна, що належить ТОВ Фірма «Т.М.М.», на підставі виконавчого напису №7862 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004.

05.12.2018 через систему ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги по лоту №313526 з продажу нежилих приміщень з №1 по № 45 №№ I, II, тераса 30 % (групи приміщень №25), загальною площею 1831,60 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна: 0, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (Луначарського), 4, в яких переможцем стало ТОВ «КГС ІНВЕСТ» з ціновою пропозицією 30 730 000,00 гривень. За результатами проведення торгів було підписано протокол №374020 проведення електронних торгів по лоту №313535, після чого Товариство в повному обсязі оплатило вартість майна в порядку та строки, передбачені чинним законодавством України, та отримало у державного виконавця акт №55614317/8-1 про реалізацію предмету іпотеки від 28.02.2019 стосовно майна та 04.04.2019 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , яка внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про право власності на майно за ТОВ «КГС ІНВЕСТ».

Щодо накладеного арешту ініціатор клопотання про скасування арешту вказує на те, що під час вирішення питання про накладення арешту Товариство участі не приймало та згідно ухвали слідчого судді від 26.12.2019 кримінальне провадження було відкрито 11.10.2019, проте до теперішнього часу слідство не звернулося до Товариства та його посадових осіб з вимогою дати пояснення чи копії документів, не викликали нікого на допит, не визначили правовий статус осіб та їх причетність до можливих злочинних дій стосовно майна. Згідно тексту ухвали, кримінальне провадження здійснюється щодо подій за грудень 2017 року і за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами ПАТ «УКРСОЦБАНК» з метою дострокового стягнення на його користь заборгованості. Заявник вважає накладення арешту необґрунтованим, з огляду на те, що зазначене майно не може відповідати вимогам статті 98 КПК України, а відтак не може бути речовим доказом, в збереженні якого необхідний арешт, який порушує законні права власника, що не є стороною кримінального провадження.

В судовому засіданні заявник клопотання підтримав та просив його задовольнити і скасувати арешт.

Слідчий, за ініціативи якого було накладено арешт проти клопотання заперечував, про що надав письмові заперечення з додатками.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заступник директора ТОВ «КГС ІНВЕСТ» ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту в рамках кримінального провадженні за № 0004520 від 11.10.2019, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року на нежилі приміщення з №1 по № 45 №№ I, II, тераса 30 % (групи приміщень №25), загальною площею 1831,60 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна: 0, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (Луначарського), 4, яке на праві власності належить ТОВ «КГС ІНВЕСТ» () із забороною здійснення будь-якого відчуження зазначеного майна та права розпоряджатися ним.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов протии Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов протии Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Судом витребовувалися та досліджувалися матеріали по клопотанню про накладення арешту. З їх аналізу, встановлено, що зазначені вимоги закону не були дотримані.

Водночас слідчий суддя звертає увагу, що у слідчого судді ОСОБА_8 при вирішенні питання про накладення арешту на майно за клопотанням слідчого ОСОБА_4 не було інформації та документів, які надані представником заявника при розгляді цього клопотання про скасування арешту майна. Що також підтвердив і сам слідчий, зазначивши в судовому засіданні, що про існування деяких судових рішень щодо оскарження правомірності набуття права власності заявником на арештовані об`єкти нерухомості органу досудового розслідування стало відомо лише під час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 , звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, а розслідування проводиться за фактом вчинення дій, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 366, ч.5 ст. 191, ч.3 т. 212 КК України.

При цьому, слідчим суддею враховується те, що постановою ВС від 06.11.18 у справі №910/1580/18, залишена без змін постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.06.18 про відмову у задоволенні позову ТОВ «ТММ» про визнання виконавчих написів, в тому числі і 7862 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , таким, що не підлягають виконанню.

Крім того, слідчим суддею враховується наявність інших судових рішень, наданих представником заявника, та відповідно до яких вбачається, що майно набуте заявником на відповідних правових підставах.

Так, відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, слідчим суддею не отримано даних на підтвердження того, що вказані речі відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами від 05.11.2019 року містить лише загальне формулювання, без посилання на конкретні дані, які дають підстави для висновку про те, що вказані речі можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

У зв`язку із чим накладення арешту на зазначені грошові кошти викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, оскільки наявними у слідчого судді матеріалами клопотання та слідчим в судовому засіданні не зазначено жодного доказу, який би свідчив про можливу причетність власника майна до вказаного кримінального правопорушення, оскільки жодній особу у даному кримінальному провадженні про підозру не повідомлено.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у володіння майном, оскільки слідчим не доведено необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна з огляду на сумніви щодо співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот протии Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші протии Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи наведене, а також наданих представником власника майна доказів для скасування арешту майна в порядку статті 174 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного клопотання та скасування арешту.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, яке належить на праві власності ТОВ «КГС ІНВЕСТ» (), який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №761/49015/19 на нежилі приміщення з №1 по № 45 №№ I, II, тераса 30 % (групи приміщень №25), загальною площею 1831,60 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна: 0, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (Луначарського), 4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1