Постанова
Іменем України
18 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 721/215/17
провадження № 51-2162ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженогоОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, засудженого та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК), та виправданого у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 КК.

Обставини справи

1. Вижницький районний суд Чернівецької області вироком від 31 жовтня 2018 року засудив ОСОБА_5 за частиною 4 статті 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за частиною 2 статті 345 КК на строк 2 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК суд призначив остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
2. За обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винуватим у хуліганстві, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї, та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків.
3. Місцевий суд установив, що ОСОБА_5 7 травня 2016 року приблизно о 00:30 біля приміщення магазину «Централ» в с. Довгопілля Путильського району Чернівецької області в ході конфлікту з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, завдав ОСОБА_9 численних ударів у голову, груди і тулуб. Надалі, продовжуючи хуліганські дії, повернувся до свого автомобіля, взяв пістолет «Вій» калібру 9 мм та здійснив постріл у ОСОБА_9 , чим заподіяв йому легких тілесних ушкоджень.
4. Також суд установив, що 30 грудня 2016 року приблизно о 14:00 ОСОБА_5 , сівши за кермо вантажного автомобіля КамАЗ, намагаючись уникнути перевірки документів на автомобіль і вантаж, почав рух вказаним автомобілем вперед, тоді як перед ним стояли працівники поліції. Щоб уникнути наїзду поліцейський ОСОБА_10 змушений був схопитися за бампер автомобіля під час руху та кричав водію, щоб той припинив свої протиправні дії. Однак ОСОБА_5 почав збільшувати швидкість, а тому ОСОБА_10 зістрибнув на проїжджу частину, отримавши внаслідок цього легкі тілесні ушкодження.
5. Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2019 року виправдав ОСОБА_5 за частиною 2 статті 345 КК і змінив вирок у частині засудження за частиною 4 статті 296 КК, перекваліфікувавши його дії на частину 2 статті 125 КК, та призначив за цей злочин покарання у виді арешту на строк 3 місяці 20 діб.
Доводи в касаційній скарзі

6. У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених частиною 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
7. Прокурор посилається на те, що апеляційний суд безпідставно розцінив неявку потерпілого ОСОБА_9 як затягування судового розгляду та закінчив розгляд без його участі.
8. Він вважає, що вказаний суд необґрунтовано перекваліфікував дії засудженого з частини 4 статті 296 КК, оскільки останній, використавши малозначний привід, з хуліганських спонукань у громадському місці заподіяв тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому суд не сформулював обвинувачення, яке б відповідало диспозиції частини 2 статті 125 КК. Крім того, усупереч вимогам статті 73 КК ОСОБА_5 призначено покарання у виді арешту в днях.
9. На думку сторони обвинувачення, апеляційний суд, незважаючи на вмотивованість висновків суду першої інстанції, незаконно та необґрунтовано закрив кримінальне провадження за частиною 2 статті 345 КК.
10. Вказані порушення призвели до призначення ОСОБА_5 надто м`якого покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11. У касаційній скарзі засуджений просить на підставах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 438 КПК, скасувати судові рішення щодо нього, відмовити в задоволенні цивільного прозову потерпілого ОСОБА_9 та закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК.
12. На думку засудженого, апеляційний суд, не застосувавши норми матеріального права щодо необхідної оборони, дійшов помилкового висновку про те, що в його діях наявний склад злочину, передбачений частиною 2 статті 125 КК.
13. Потерпілий у своїй касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції пункту 5 частини 2 статті 412 КПК, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
14. Потерпілий стверджує, що в діях засудженого наявний склад злочину, передбачений частиною 4 статті 296 КК, а також наполягає, що апеляційний суд не надав належної оцінки показанням свідків обвинувачення в сукупності з іншими доказами, а взяв до уваги лише показання свідків захисту.
15. До початку судового розгляду засуджений ОСОБА_5 подав до Суду заперечення на касаційні скарги прокурора та потерпілого.
Позиції учасників судового провадження

16. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
17. Засуджений ОСОБА_5 та його захисники просили задовольнити касаційну скаргу сторони захисту, а касаційні скарги потерпілого і прокурора залишити без задоволення.
18. У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 підтримала доводи, наведені в касаційних скаргах прокурора і потерпілого, та просила Суд відмовити в задоволенні касаційної скарги засудженого.
Оцінка Суду

19. Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 , захисників і прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені у скаргах, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги прокурора і потерпілого належить задовольнити, а касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.
Щодо судового розгляду за відсутності потерпілого

20. Потерпілий та прокурор поскаржились на те, що апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, провівши судовий розгляд за відсутності потерпілого, не повідомленого належним чином про дату та час судового розгляду. Також вони вказують, що суд необґрунтовано розцінив неявку потерпілого як затягування строків розгляду і зловживання процесуальними правами та закінчив апеляційний розгляд без його участі.
21. Суд погоджується з цими доводами у касаційних скаргах на таких підставах.
22. На 109-му аркуші справи у томі 3 міститься заява потерпілого ОСОБА_9 , в якій він просив апеляційний суд відкласти судове засідання, призначене на 18 лютого 2019 року, на яке не зможе прибути у зв`язку з несправністю транспортного засобу, котрим він прямував із відрядження в іншу область. Також потерпілий повідомив суду, що розірвав договір з адвокатом та потребує часу для пошуку нового представника.
23. Отримавши таку заяву, апеляційний суд відклав судовий розгляд і призначив засідання на наступний день 19 лютого 2020 року, повідомивши про це потерпілому різними засобами зв`язку.
24. Однак колегія суддів вважає, що таке повідомлення не можна вважати належним, адже відповідно до частини 8 статті 135 КПК особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. Саме тому Cуд дійшов висновку, що у цій справі судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, якого належним чином, а саме завчасно, не повідомлено про дату, час і місце судового засідання, а тому ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати на підставі пункту 5 частини 2 статті 412 КПК.
25. Ураховуючи, що висновки апеляційного суду за епізодом 7 травня 2016 року зроблено з порушенням права потерпілого на участь у судовому розгляді, Суд не має можливості висловлюватися щодо їх правильності.
Щодо виправдання за частиною 2 статті 345 КК

26. Крім того, колегія суддів погоджується з доводами в касаційній скарзі прокурора щодо виправдання ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 КК.
27. Апеляційний суд зробив висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_5 за епізодом 30 грудня 2016 року, виходячи з того, що той не заподіював умисно тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Суд послався, зокрема, на показання потерпілого, який свідчив про те, що «тілесні ушкодження у виді синців на животі та коліні отримав внаслідок того, що будучи на бампері відпустив одну руку і вдарився животом об край бампера, а надалі зістрибнув з бампера, впав і вдарив коліно».
28. Отже, суд фактично дійшов висновку, що потерпілий зазнав тілесних ушкоджень внаслідок власної поведінки. Водночас апеляційний суд не надав значення встановленим судом першої інстанції обставинам, а саме тому, що дії потерпілого були зумовлені небезпекою, в якій він опинився внаслідок того, що ОСОБА_5 спрямував на нього вантажівку, що змусило потерпілого для порятунку свого життя і здоров`я схопитися за бампер автомобіля, а згодом, оскільки вантажівка набирала швидкість і небезпека ставала все більшою, зістрибнути на землю. Апеляційний суд не ставив під сумнів ці висновки суду першої інстанції, однак не обґрунтував належним чином, чому він не вбачає причинного зв`язку між діями ОСОБА_5 та ушкодженнями, які отримав потерпілий.
29. Також апеляційний суд послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у обґрунтування того, що потерпілий ОСОБА_10 був без форменого одягу та нагрудного знака, не представився і не мав підстав запитувати документи на вантаж. Однак ці свідки не допитувалися в апеляційній інстанції, а зі змісту їх показань у суді першої інстанції не випливають ті обставини, на які посилається апеляційний суд. Крім того, як встановив суд першої інстанції, працівники поліції зупинили автомобіль, коли за кермом був свідок ОСОБА_14 , який показав у суді першої інстанції, що потерпілий йому представився та пред`явив посвідчення. ОСОБА_5 не був водієм вантажівки, яку зупинили поліцейські, а, як випливає з вироку, несподівано сів за кермо і розпочав рух. Однак апеляційний суд не надав переконливих пояснень, чому подальші дії ОСОБА_5 були правомірними, навіть якщо вважати встановленим той факт, що потерпілий не представився ОСОБА_5 , який не був водієм зупиненого транспортного засобу.
30. З урахуванням викладеного ухвалу апеляційного суду належить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1-2 частини 1 статті 438 КПК та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
31. Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, а також інші доводи в касаційних скаргах, здійснити провадження із додержанням вимог чинного законодавства і постановити рішення, яке відповідає положенням статті 370 КПК.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора і потерпілого задовольнити частково, касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3