ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю учасників судового провадження:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000139 від 13.06.2019 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст оскарженого судового рішення.
Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено обраний у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому встановлено обчислювати з 25 травня 2019 року 11 год. 30 хв.

Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на проведення експертиз на загальну суму 4 024 грн. 84 коп.

Вирішено долю речових доказів.

_____________________________________________________________________________________
ЄУНСС: 720/1402/19
Провадження №11-кп/822/21/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.115 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказаний вирок захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Захисник вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування кримінального закону, невірної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому явно несправедливого покарання через суворість.

Стверджує, що ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство потерпілої, а її твердження в тій частині, що вона чинила активний опір обвинуваченому, внаслідок чого він не зміг довести свій умисел до кінця, не підтверджується жодними доказами.

На думку апелянта, свідки, допитані судом першої інстанції, не підтвердили факт переслідування обвинуваченим потерпілої, а локалізація тілесних ушкоджень свідчить про умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, захисник вказує, що дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, свідчать про наявність підстав для застосування ст.69 при призначенні покарання його підзахисному.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 13 травня 2019 року, приблизно о 13 год. 20 хв., знаходячись по вул.Котовського в с.Несвоя Новоселицького району Чернівецької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у ході словесного конфлікту зі своєю невісткою ОСОБА_7 , кухонним ножем з достатньою силою наніс ним їй два удари в область лівого плеча, в результаті чого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Після цього ОСОБА_8 наніс ще один удар ножем потерпілій ОСОБА_7 в область лівої частини тулуба, в результаті чого останній були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Потерпіла ОСОБА_7 , усвідомлюючи реальні дії обвинуваченого щодо позбавлення її життя, відштовхувала його руками, намагалась ухилитись від подальшого нанесення ударів, після чого втекла з місця події, у зв`язку з чим обвинувачений не зміг вчинити всіх дій, необхідних для заподіяння смерті потерпілій, з причин, що не залежали від його волі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто як незакінчений замах на вбивство потерпілої ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 не подавав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі, а тому на підставі ч.5 ст.401 КПК України, у судове засідання не викликався.
Захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Прокурор та потерпіла заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили залишити без змін вирок районного суду.

Мотиви Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового засідання у судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, за встановлених районним судом фактичних обставин справи, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є правильною з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Замах на умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, ставлення винного до наслідків характеризується необережністю.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у рішеннях Верховного Суду (постанова від 09.10.2018 року у справі №760/4968/15-к, постанова від 25.04.2019 року у справі №163/353/17).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в зазначений день, час та місці ОСОБА_8 умисно, протиправно та з достатньою силою завдав ОСОБА_7 два удари в область лівого плеча та один удар в область лівої частини тулуба.

Факт наявності умислу саме на вбивство потерпілої підтверджується показами потерпілої та свідків, безпосередньо отриманих судом першої інстанції, що спростовує доводи апелянта.

Потерпіла ОСОБА_7 надала районному суду показання, згідно яких, після нанесення ударів ножем обвинуваченим, вона почала кричати по допомогу, зуміла вирватись від ОСОБА_8 та втекти, при чому, обвинувачений продовжував йти з ножем слід за нею та погрожувати.

Ці показання підтвердила свідок ОСОБА_10 , яка районному суду повідомила, що бачила, як обвинувачений йшов з ножем за потерпілою.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили суду, що обвинувачений ОСОБА_8 вживає алкогольні напої та постійно влаштовує конфлікти з рідними. ОСОБА_14 , яка є його дружиною, ще повідомила районному суду, що чоловік застосовував до неї фізичну силу, постійно їй погрожував, що уб`є її та онуків.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи № 69 екс-Н від 22.05.2019 року та №81 екс-Н від 13.06.2019 року, внаслідок удару в область лівої частини тулуба потерпілій було заподіяно тяжке тілесне ушкодження за ознакою «Небезпека для життя» рану на бічній поверхні грудної клітки в ділянці 6-го ребра зліва по передньо-аксилярній лінії з ушкодженням шлунка, печінки, шлунково-селезінкової зв`язки.

Встановивши спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки, дослідивши зазначені та інші докази безпосередньо під час судового розгляду, районний суд вірно встановив, що обставини справи та характер дій обвинуваченого свідчать про наявність умислу обвинуваченого саме на заподіяння смерті потерпілій.

Більше того, враховуючи тяжкість заподіяного тілесного ушкодження, його ознаку «небезпека для життя», колегія суддів вважає, що несвоєчасне надання медичної допомоги могло призвести до непоправних наслідків настання смерті ОСОБА_7 .

Таким чином, на думку колегії суддів суд першої інстанції, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Вирішуючи питання стосовно призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Дотримуючись вказаних вимог, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення. Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_8 , належить до особливо тяжких злочинів.
Крім того, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше несудимий (т.1 а.с.170), посередньо характеризується за місцем проживання, зловживає алкогольними напоями (т.1 а.с.171), на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.с. 175 зворот), на момент вчинення кримінального правопорушення усвідомлював свої дії та міг керувати ними.
Колегія суддів також враховує характеризуючі дані та відомості про стан здоров`я обвинуваченого, надані захисником у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Також судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують покарання, а обтяжуючою обставиною визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував під час призначення покарання такі пом`якшуючі обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів залишає поза увагою, оскільки в обвинувальному акті такі обставини не вказані, а районний суд під час розгляду справи по суті обґрунтовано не знайшов підстав для врахування таких обставин.
Більше того, потерпіла апеляційному суду пояснила, що обвинувачений до цього часу не просив у неї вибачення за скоєне, що свідчить про відсутність у нього каяття.
Погоджуючись з позицією районного суду, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності (призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що районним судом, у відповідності до ч.1 ст.65 КК України, призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у найнижчій межі санкції ч.1 ст.115 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, повною мірою враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь реалізації злочинного умислу, особу винного, обставину, що обтяжує покарання, відсутність пом`якшуючих обставин та належним чином вмотивоване рішення щодо призначення обвинуваченому покарання у виді семи років позбавлення волі.

Відсутність пом`якшуючих обставин, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, виключає можливість застосування положень даної статті при призначенні покарання, тому вимоги апелянта є безпідставними.

На думку апеляційного суду, призначене районним судом покарання відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути підставою для зміни вироку суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

15.01.2020 року
(дата засвідчення копії)