Дата документу 09.04.2020 Справа № 320/4093/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/4093/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/899/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області м.Мелітополь, громадянина України, який має середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.190 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Херсонської області Генічеського району с.Сокологірне, громадянина України, який неодружений, не працює, має середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, вказаний строк продовжений на 60 днів, тобто з 10 березня 2020 року по 08 травня 2020 року включно; у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід - у вигляді цілодобового домашнього арешту, відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу, які продовжують існувати, є реальними.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід - у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що наявність обґрунтованої підозри та тяжкість вчинених злочинів не є безумовними підставами для тримання особи під вартою.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не має жодного наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Він не отримував закордонний паспорт, а паспорт громадянина України готовий добровільно здати суду. Раніше до кримінальної або адміністративної відповідальності ОСОБА_7 не притягувався, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом з матір`ю, за місцем проживання характеризується позитивно. Мати ОСОБА_7 не заперечує проти того, щоб останній знаходився на домашньому арешті в її квартирі. До моменту взяття під варту ОСОБА_7 мав місце навчання, де зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, а потерпілий не має до нього будь-яких претензій матеріального чи морального характеру.
Також захисник зазначає, що прокурор взагалі не довів наявність ризиків. Ризики, на які вказує прокурор, ґрунтуються виключно на припущеннях.
Крім того, при розгляді клопотання не доведені передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України обставини, а продовжений ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надмірним, невиправданим та несправедливим.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходяться об`єднані матеріали кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.186 КК України.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26 березня 2020 року включно.
В судове засідання з`явились прокурор, обвинувачений ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 . Також доставлений конвоєм обвинувачений ОСОБА_7 .
Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки цей строк спливає 26 березня 2020 року. На час проведення судового слідства у кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу - не відпали, а тому слід продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, але не більше 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання та реєстрації де мешкає зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . З місця проживання має позитивну характеристику, до відповідальності раніше не притягувався.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, де мешкає зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . З місця проживання має позитивну характеристику, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. На підставі викладеного захисник просить застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід - у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 підтримав думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, які були підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та існують на даний час.
Згідно з матеріалами провадження, обвинувачений ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, за вчинення якого, зокрема за ч.3 ст.187 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, розгляд провадження ще триває, докази ще не досліджені, обвинувачений неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не працює, отже в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Твердження захисника про невмотивованість висновків суду суперечать змісту оскаржуваної ухвали.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Відсутність у обвинуваченого судимостей (на що звертає увагу захисник) правильність висновків суду не спростовують.
Наявність згоди матері обвинуваченого, як про це зазначає апелянт, на проживання ОСОБА_7 в її квартирі у разі застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, об`єктивно нічим не підтверджена, та, крім того, істотно не зменшує ризиків, вказаних у клопотанні.
Крім того, як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року до підозрюваного ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України в рамках кримінального провадження №0000200 від 16 січня 2018 року застосовний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці - до 21 квітня 2018 року.
Проте, відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001026, ОСОБА_7 обвинувачується у більш тяжкому кримінальному правопорушенні - передбаченому ч.3 ст.187 КК України, вчиненому 23 березня 2018 року, тобто під час дії вищевказаного запобіжного заходу.
Твердження сторони захисту про відсутність претензій матеріального та морального характеру у потерпілого ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_7 також не зменшують встановлених ризиків.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не вбачається.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, та вказаний строк продовжений на 60 днів, тобто з 10 березня 2020 року по 08 травня 2020 року включно; у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід - у вигляді цілодобового домашнього арешту, відмовлено, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4