Ухвала Іменем України
14 травня 2020 року
м. Київ

справа № 138/2506/19
провадження № 51-2296ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Могилева-Подільського Вінницької області, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено покарання у виді позбавлення воліна строк 4 роки 3 місяці.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Як установив суд, ОСОБА_5 на початку липня 2019 року в пізній час доби зламав металеву решітку на вікні і таємно проник у підвальне приміщення в будинку АДРЕСА_2 , яким користується потерпіла ОСОБА_6 , звідки викрав майно потерпілої на суму 475,41 грн.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування оскаржених судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивує порушенням права засудженого на захист, оскільки останній є наркотично залежним, через що має психічні вади, а отже, на думку захисника, мав бути в обов`язковому порядку забезпечений захисником. Посилається також на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанціїврахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу, а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, та те, що обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Оскільки ОСОБА_5 вчинив злочин під час іспитового строку, то суд обґрунтовано на підставі ст. 71 КК призначив йому покарання за сукупністю вироків.
Крім того, аналогічні за змістом доводи про надмірну суворість покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який за участю захисника належним чином розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 і вмотивовано відмовив у її задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення.
Доводи захисника адвоката ОСОБА_4 про порушення права ОСОБА_5 на захист є безпідставними. Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 213/1425/17,самі собою факти перебування осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Ухвала апеляційного суду не суперечить положенням статей 370, 419 КПК.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_4 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3