Справа № 340/399/19
Провадження № 11-кп/4808/133/20
Категорія ст. 309 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 на ухвалу Снятинського районного суду Івано Франківської області від 20 січня 2020 року про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що з серпня 2019 року в Снятинському районному суді знаходиться обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 за ст. 125 ч.1, ст. 296 ч.4, ст. 395 КК України. Відповідно до ухвали судді Снятинського районного суду від 18.10.2019 року ОСОБА_8 перебував на обліку Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП в Івано Франківській області як особа, стосовно якої обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 18.10.2019 року по 16.12.2019 року. Однак, вході працівниками поліції перевірки 08.11.2019 року, 09.11.2019 року ОСОБА_8 був відсутній по місцю свого проживання.

Отже, судом першої інстанції при застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не враховано належним чином обставини, зазначенні у ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що може бути застосовано до особи у разі визнання її винуватою, відсутність постійного місця роботи, репутацію обвинуваченого, наявність кримінального провадження на розгляді у Косівському районному суді за ст. 393 ч. 1 КК України, зміна показань свідками (та проведення щодо них досудового розслідування за ст. 384 ч.2 КК України), відсутність кінцевого рішення у справі щодо ОСОБА_8 за ст. 296 ч.4, ст. 395 КК України.

Просить ухвалу Снятинського районного суду від 20.01.2020 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано Франківської області від 20 січня 2020 року застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання терміном на 60 діб по 19.03.2020 року включно.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки: прибувати до Снятинського районного суду Івано Франківської області за першою вимогою протягом дії ухвали суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та /або місця роботи.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції від 20.01.2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 ч.1 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність у застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ним були порушенні обов`язки накладені при застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме вході перевірки працівниками поліції 08.11.2019 року, 09.11.2019 року обвинувачений був відсутній по місцю свого проживання, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в судовому засіданні було оглянуто відео з нагрудної камери працівників поліції з якого встановлено, що 08.11.2019 року та 09.11.2019 року працівники поліції в квартиру не потрапили, з чого зробили висновок, що ОСОБА_8 немає вдома. Хоча останній стверджує, що він знаходився в квартирі.

Проте, проаналізувавши наявні в контрольному провадженні матеріали, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до здійсненого контролю за особою, яка утримується під домашнім арештом працівниками поліції вказано, що перевірка щодо обвинуваченого ОСОБА_8 проводилася 23 рази і лише 08.11.2019 року та 09.11.2019 року зафіксовано, що ОСОБА_8 не було дома.

Однак, працівниками поліції жодних процесуальних гарантій встановлення даного факту не надано. Крім цього, всупереч вимогам Наказу Національної поліції України № 654 від 13.07.2016 року «Про затвердження інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу» працівники поліції не опитали письмово ні родичів, ні сусідів, які б могли підтвердити той факт, що обвинувачений відсутній по місцю свого проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є підставним, оскільки всі ризики передбачені ст. 177 КПК України відпали, так як в даному кримінальному провадженні допитані всі свідки, потерпілі та дослідженні всі матеріали кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407, 419 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу Снятинського районного суду Івано Франківської області від 20 січня 2020 року, якою застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4