233 Справа № 233/1832/20
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
15 квітня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
судді: ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
Прокурор ОСОБА_3 просив призначити судовий розгляд за вказаним обвинувальним актом, вважаючи наявними для цього всі підстави, відповідно до КПК України.
Представник потерпілого ОСОБА_4 якого підтримав потерпілий ОСОБА_5 заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та просили повернути його прокурору, посилаючись не вірне сформульоване обвинувачення та незаконні дії слідчого, які призвели до зміни не вірної кваліфікації злочину.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , вважали за можливе призначити справу до судового розгляду та заперечували проти задоволення клопотання представника потерпілого щодо повернення обвинувального акту прокурору.
Прокурор ОСОБА_3 , долучивши до матеріалів кримінального провадження протоколи про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на досудовому розслідуванні потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_4 , доводи представника потерпілого не визнав, вважаючи їх безпідставними та надуманими, вказав, що обвинувальний акт відповідає усім вимогам діючого Кримінального процесуального законодавства України і в ньому зазначені усі необхідні відомості для можливості розгляду кримінального провадження по суті та проведення судового слідства. Просив у задоволенні клопотання відмовити.
Вислухавши учасників судового засідання з приводу можливості призначення справи до судового розгляду, а також розглянув клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, суд прийшов до таких висновків.
Дане кримінальне провадження підсудне Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області відповідно до ст.ст. 32, 33 КПК України.
Підстав для закриття кримінального провадження, відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України, або зупинення провадження, на даний час, суд немає.
Угода в даному кримінальному провадженні, станом на день проведення підготовчого судового засідання, не укладалась.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.
Частиною 2 ст.291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За правилами ч.2 ст.314 КПК України, передбачені статтею 291 КПК України вимоги, повинні бути перевірені судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді, на що наголошується в рішеннях Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як зазначалось судом, статтею 291 КПК України визначений вичерпний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору. Даною нормою закону не передбачено такої підстави для повернення обвинувального акту прокурору, як не згода із правовою кваліфікацією злочину та/або не вірне формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні, затверджений прокурором 03 квітня 2020 року. В ньому повно та послідовно викладені фактичні обставини інкримінованого діяння, які щодо обвинуваченого прокурор вважає встановленими, а також зазначена правова кваліфікація цих діянь.
Тому в задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору слід відмовити.
Тож підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України - відсутні, а тому слід призначити справу до судового розгляду.
В рамках підготовки справи до судового розгляду, з`ясовано питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, а клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про виклик свідків обговорено та підлягає задоволенню.
Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, враховуючи, тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, відсутність заборон, зазначених у ч.4 ст.314-1 КПК України, суд вважає за необхідне доручити представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
Посилаючись на ч.2 ст.303 КПК України представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 надав суду скаргу, яку підтримав в судовому засіданні та, в якій просив визнати незаконними дії слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_8 по складанню повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.04.2020 року відносно ОСОБА_7 та скасувати вказане повідомлення. Вважає, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.04.2020 року було винесено з порушенням кримінально-процесуального законодавства, оскільки після проведення ознайомлення потерпілого з матеріалами кримінального провадження слідчий не мав права вже вести досудове розслідування, зокрема, складати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, яке було складено ним 03.04.2020 року, а тому повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри винесено слідчим як незаконне, з невірною правовою кваліфікацією, що призвело до складання незаконного обвинувального акту та мало наслідком затвердження його прокурором і направленням до суду.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши скаргу представника потерпілого, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно зі ст.279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.
Щодо суб`єкта звернення із скаргою на повідомлення про підозру на досудовому розслідуванні судом зазначається таке.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру ………….. - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.
Відповідно до ч.2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.
Крім того, на відміну від ч.1 частина 2 ст.303 КПК України не конкретизує види інших рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскарженні.
У підготовчому судовому засіданні суд має право на прийняття вичерпного переліку рішень, зазначених у ч.3 ст.314 КПК України, а також на вирішення вичерпного переліку питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду зазначеного у ч.1 ст.315 КПК України.
Оскільки в цій та інших нормах КПК не розкривається поняття «інші» стосовно об`єктів оскарження, то, таким чином, до них можна віднести будь-які рішення, дії чи бездіяльність прокурора чи слідчого, за винятком тих, що зазначені у ч.1 ст.303 КПК України.
Однак статтею 307 КПК України, визначений вичерпний перелік рішень, які може прийняти суд за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, серед який міститься безпосередньо рішення «про скасування повідомлення про підозру», що й має на увазі за вимогами своєї скарги представник потерпілого.
Враховуючи правила п.10 ч.1 ст.303 КПК України та приписи п.1 ч.2 ст. 304 КПК України суд приходить до висновку, що оскаржувати, безпосередньо «повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину» має право виключно підозрюваний, його захисник чи законний представник та виключно на досудовому розслідуванні. Представник потерпілого не відноситься до суб`єкта звернення з відповідною скаргою та вказане рішення слідчого не є будь яким «іншим рішенням», а тому скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , з вимогою скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, слід повернути заявнику, як особі, яка немає право подавати скаргу з відповідною вимогою, тим більш під час підготовчого судового засідання.
Потерпілий ОСОБА_5 звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку застосуваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 діб, посилаючись на те, що у зв`язку з тим, що прокурор не виконує обов`язки щодо підтримання публічного обвинувачення та не заявляє клопотання щодо обрання або продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, він вважає за необхідне самостійно звернутися до суду з вказаним клопотанням. В обґрунтування вимог, заявлених у клопотанні, потерпілий зазначає, що 19.01.2020 року був вбитий його батько ОСОБА_9 . Вважає, що на теперішній час негативні наслідки злочинних дій ОСОБА_7 не зникли. Після загибелі ОСОБА_9 залишилося двоє дітей він та його молодший брат, його дружина та мати. Тобто багато людей залишилося без близької людини. Вважає, що ОСОБА_7 повинен залишатися під вартою та відбувати покарання, яке він заслуговує своїми незаконними діями, що виразилися в порушенні правил використання зброї та як наслідок загибель його батька. Вважає, що ризики, які суд врахував при обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, не зникли, підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає. Ризики не зменшилися та продовжують існувати. Зокрема, є ризик втечі обвинуваченого, ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та ризик вчинення інших злочинів, тому що злочин був вчинений у стані алкогольного сп`яніння, має навички володіння вогнепальною зброєю. Інший запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав клопотання потерпілого ОСОБА_5 про продовження строку застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ..
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження вже застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , оскільки вважав достатнім, на його думку, буде застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, такого як домашній арешт. Надав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби. Мотивував захисник своє клопотання тим, що ОСОБА_7 є літньою людиною, пенсіонером за віком, раніше не судимий, сприяв розкриттю злочину, надавав свідчення та брав участь у слідчих експериментах, проживає на території м. Костянтинівка, вину свою визнає у повному обсязі та не має наміру переховуватися від суду. У зв`язку з чим, просив суд відмовити у задоволенні клопотання потерпілого та задовольнити його клопотання, обравши відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Обвинувачений ОСОБА_7 , заперечуючи щодо задоволення клопотання потерпілого, посилаючись на погіршення стану здоров`я в умовах ізоляції, підтримав клопотання свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який, такий як домашній арешт.
Прокурор ОСОБА_3 вважав, що, на даний час, підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має та достатньо буди забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_7 змінивши застосований запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження дослідивши клопотання потерпілого ОСОБА_5 та клопотання захисника ОСОБА_6 , приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 18 березня 2020 року включно.
Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 18 квітня 2020 року включно.
Під час розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , було встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
На час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_7 підозрювався у вчиненні умисного противоправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
При вирішенні клопотання про продовження та зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст.12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до п.63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує, що, згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості його зміни на більш м`який, суд вважає, що на час розгляду справи не зникли підстави вважати про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Проте, наявність лише цього ризику, за відсутності інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не може свідчити про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цьому ризику, відповідно до вимог ст. 194 КПК України.
Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений має місце реєстрації та постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Є літньою людиною, раніше не судимий, пенсіонер, який має погіршення стану здоров`я в умовах ізоляції.
Крім того, при вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує ту обставину, що прокурором під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було змінено обвинувачення ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на менш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Розглядаючи клопотання потерпілого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні вказаного клопотання, оскільки положеннями діючого КПК України можливість подання клопотання про продовження запобіжного заходу передбачено лише для обмеженого кола учасників процесу, а саме: відповідно до ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Крім того, як зазначалося судом раніше, за приписами ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право зокрема обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого та клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу не входить до переліку перелічених клопотань.
Таким чином, потерпілий не відноситься до суб`єкта звернення з відповідним клопотанням, а саме клопотання за своєю вимогою не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового засідання, а тому підстав для задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_5 судом не вбачається.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 187 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим; характеристику обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання в м. Костянтинівка Донецької області; відсутність судимостей в минулому та повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що усунення існуючого ризику і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
При цьому суд зазначає, що само по собі покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого злочину, не може бути підставою для продовження відносно нього виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а застосовуючи до ОСОБА_7 такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на нього, обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
Тому клопотання захисника ОСОБА_6 , щодо зміни запобіжного заходу, слід задовольнити частково.
Також, суд зазначає, що під час підготовчого судового засідання інших клопотань від учасників судового засідання не надходило.
Керуючись ст. ст.176-178, 184, 193-198, 314-316 КПК України, суд, -
У задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.
Скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 про визнання незаконними дій слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_8 по складанню повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04.04.2020 року відносно ОСОБА_7 повернути заявнику.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 квітня 2020 року о 11 годині 00 хвилин в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, 157, корпус 2.
У судове засідання викликати прокурора, потерпілого, представника потерпілого, обвинуваченого, захисника, а також свідків заявлених представником потерпілого
Доручити Костянтинівському МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області в строк до 22 квітня 2020 року, скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Одночасно повідомити, про час та місце розгляду справи у суді: уповноваженого представника органу з питань пробації та направити копію ухвали.
У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 про продовження строку застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити частково.
Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його негайно з під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:
1) з`являтися на виклик суду для проведення судового розгляду;
2) не відлучатися з м. Костянтинівка Донецької області без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну місця проживання;
4) заборонити обвинуваченому ОСОБА_7 залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 - цілодобово;
5) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та іншими особами маючими відношення до даного кримінального провадження;
6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.
Обвинуваченого ОСОБА_7 - звільнити з під варти та негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Виконання ухвали доручити Костянтинівському ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 ..
Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, тобто до 15 червня 2020 року.

Направити/вручити копію цієї ухвали учасникам судового провадження, негайно після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1