Справа № 183/7822/19
№ 1-кп/183/895/20

У Х В А Л А
02 квітня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 року народження та 2012 року народження, не працюючого, такого, що не має судимості, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2013 року народження та 2017 року народження, не працюючого, судимого останній раз: 21.04.2015 року Володимирецьким районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 8500 гривень, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
В судовому засіданні поставлено на розгляд питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів кожному, про що подав відповідні клопотання, оскільки ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався при обранні та продовженні запобіжних заходів обвинуваченим, продовжує існувати.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, заперечували проти продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім того, заперечували проти розгляду зазначеного питання та кримінального провадження без їх захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки призначених Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Дніпропетровській області захисників вони не знають і спілкуватися з ними не бажають. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 заявив про те, що йому потрібен перекладач.
Захисник ОСОБА_9 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_8 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового процесу щодо питання участі призначених Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Дніпропетровській області захисників та залучення перекладача обвинуваченому ОСОБА_3 суд зазначає наступне.
Захисниками обвинувачених по кримінальному провадженню є адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Так, 26.02.2020 року о 14.00 годині захисники обвинувачених не з`явились в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду кримінального провадження, при цьому не повідомивши суд про причини такої неявки, як наслідок розгляд провадження було відкладено на 16.03.2020 року о 14.40 годині.
Розгляд кримінального провадження 16.03.2020 року о 14.40 годині не відбувся у зв`язку із зайнятістю судді у іншому кримінальному провадженні, тому розгляд кримінального провадження було перенесено на 13.40 годину 01.04.2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України з 12 березня до 3 квітня 2020 року встановлено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19.
Враховуючи вказану постанову КМУ та для забезпечення оперативності судового провадження, 17.03.2020 року судом було прийнято рішення про проведення 01.04.2020 року о 13.40 годині судового засідання в режимі відеоконференції з обвинуваченими, здійснюючи трансляцію дистанційного судового провадження з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань «№4», в якій обвинувачені утримуються під вартою.
18.03.2020 року захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було викликано до суду на визначену дату та час шляхом направлення СМС повідомлення, які в той же день о 10.39 годині та 10.40 годині були доставлені адресатам, про що свідчать довідки про доставку СМС повідомлень.
Крім того, 01.04.2020 року о 08.31 годині секретарю судового засідання під час телефонної розмови з адвокатом ОСОБА_12 , останнім повідомлено, що він та адвокат ОСОБА_11 прибудуть в призначене судове засідання, однак куди саме - чи до суду, чи до обвинувачених в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань «№4» для участі у відеоконференції він ще не знає, так як ще не радився з даного приводу з колегою, зазначена інформація була зафіксована секретарем в телефонограмі.
Однак, через деякий час, а саме 01.04.2020 року об 11.33 годині від захисника ОСОБА_10 та об 11.34 годині від захисника ОСОБА_11 на електронну адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли заяви про неможливість їх прибуття в судове засідання для розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у зв`язку з їх зайнятістю в раніше призначених судових засіданнях.
При цьому до вказаних заяв захисниками жодних доказів з приводу зазначеного в заявах не було долучено.
Згідно із частиною другою статті 47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).
Оскільки, захисники обвинувачених в судове засідання 01.04.2020 року о 13.40 годині не з`явились, а обвинувачені відмовились від проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що було повідомлено відповідальною особою ДУ «Дніпровська установа виконання покарань «№4», судом було прийнято рішення про перенесення судового засідання на 13.00 годину 02.04.2020 року, для можливості конвоювання обвинувачених до суду.
Призначити засідання на іншу дату суд був позбавлений можливості, так як останній день строку тримання обвинувачених під вартою припадав на п`ятницю 03.04.2020 року, а як було раніше повідомлено начальником конвойної служби, в цей день тижня конвоювання обвинувачених до суду не здійснюється.
Враховуючи зазначену ситуацію та виконуючи вимогами ст. 53 КПК України для уникнення порушення прав обвинувачених на захист, ухвалою суду від 01.04.2020 року Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Дніпропетровській області було доручено призначити захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , для участі у окремій процесуальній дії вирішення питання продовження строків тримання під вартою.
Цього ж дня, секретарем судового засідання було здійснено виклик СМС повідомленням захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 для можливості їх участі у кримінальному провадженні 02.04.2020 року.
Однак 02.04.2020 року о 12.58 годині на електронну адресу суду надійшла заява адвоката ОСОБА_10 в якій останній вказував, що виклик до суду йому надійшов надто пізно, не за три дні, як передбачено КПК України, а залучення обвинуваченим захисників через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Дніпропетровській області на його думку буде прямим порушенням норм КПК України та розцінене ним як умисне усунення його як захисника від здійснення захисту обвинувачених.
Суд не може погодитись з вказаною думкою захисника ОСОБА_10 , оскільки строк тримання обвинувачених під вартою спливає 03.04.2020 року, а 01.04.2020 року захисники не з`явилися в судове засідання, та з 01.04.2020 року по 03.04.2020 року немає меж «три доби», на які посилається адвокат ОСОБА_10 у своїй заяві, а суд зобов`язаний виконати вимоги ст. 331 КПК України та до спливу строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.
Крім того, після неприбуття захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судові засідання 26.02.2020 року 16.03.2020 року та 01.04.2020 року жодного разу захисниками до суду не було надано будь-яких заяв, повідомлень з метою можливого врахування судом графіку їх зайнятості, що позбавило суд можливості узгодити наступну дату судового засідання.
До такого висновку суд дійшов з огляду на заяви захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 01.04.2020 року, оскільки будучи завчасно повідомленими про виклик до суду на 01.04.2020 року о 13.40 годині, про що свідчить довідки від 18.03.2020 року про доставку СМС повідомлень, а також того, що під час телефонної розмови з секретарем в день засідання захисник ОСОБА_10 не повідомив про неможливість прибуття в засідання, а навпаки повідомив про свої наміри прибути у вказане засідання.
Тобто, судом було вжито всіх передбачених кримінально процесуальним законодавством заходів, як щодо належного виклику захисників в судові засідання так і дотримання права на захист обвинувачених при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою останніх.
До того ж, клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про залучення йому перекладача суд вважає необґрунтованим, та на думку суду було заявлене останнім з метою зриву судового засідання. Як вбачається з анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_3 , останній народився в м. Запоріжжі де проживав до моменту його затримання, крім того, процесуальні документи, в ході досудового розслідування складались українською мовою, підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні проводилось державною мовою - українською та будь-яких висловлювань та зауважень щодо нерозуміння української мови, обвинуваченим до цього засідання висловлено не було.
Вислухавши думку учасників судового процесу з приводу продовження строку тримання обвинувачених під вартою, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується той факт, що ОСОБА_3 має місце реєстрації та проживання, однак суд також враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, які, в силу статті 12 КК України, є тяжкими, за вчинення яких, у разі визнання його винуватим, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, крім того, підтверджень наявності на утриманні ОСОБА_3 будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою, суду не надано, суспільно корисною працею не займається.
Суд вважає, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався судом при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу на цей час не зменшився, залишається реальним та продовжує існувати, характер та обставини протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , дають суду підстави вважати, що обвинувачений, у разі обрання йому альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується той факт, що ОСОБА_4 має місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, однак суд також враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, які, в силу статті 12 КК України, є тяжкими, за вчинення яких у разі визнання винуватим обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, крім того, підтверджень наявності у ОСОБА_4 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою, суду не надано, суспільно корисною працею не займається.
Суд вважає, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався судом при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу на цей час не зменшився, залишається реальним та продовжує існувати, характер та обставини протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , дають суду підстави вважати, що обвинувачений, у разі обрання йому альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховується той факт, що ОСОБА_5 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, однак суд також враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, які в силу статті 12 КК України, є тяжкими, за вчинення яких у разі визнання винуватим обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, крім того, підтверджень наявності у ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно корисною працею не займається.
Суд вважає, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався судом при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу на цей час не зменшився, залишається реальним та продовжує існувати, характер та обставини протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , дають суду підстави вважати, що обвинувачений у разі обрання йому альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.
Суд також вважає, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, оскільки жоден із запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням від вартою, не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, а перебування обвинувачених на волі буде суперечити інтересам суспільства.
Крім того, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого по даній справі, якому завдана значна матеріальна шкода, яка обвинуваченими відшкодована частково, тому звільнення з під варти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.
До того ж, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».
Враховуючи викладене, а також те, що строк тримання обвинувачених під вартою спливає, а до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 331КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 травня 2020 року включно.
Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 травня 2020 року включно.
Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 травня 2020 року включно.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кодексу, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Суддя ОСОБА_1