ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 648/1546/20
Справа № 11-сс/819/350/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: постанова про обрання Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000580, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 01.06.2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, громадянин України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого СВ Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Встановлено строк дії обов`язків до 28.07.2020 року (включно).

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, невмотивованою та незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування скарги зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Так, наявний ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя, офіційно не працевлаштований, має закордонний паспорт, раніше виїздив за межі території України, незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки вони є його знайомими та сусідами.

У звязку із чим вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та сприяти запобіганню існуючих ризиків.

Просить ухвалу слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 01.06.2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в рамках строку досудового розслідування до 28.07.2020 року та покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній інстанції:

- прокурор вважає, що слідчий суддя прийняв необґрунтоване рішення, просить скасувати ухвалу та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- підозрюваний ОСОБА_7 вважав апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, просив залишити її без задоволення.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, слідчим відділом Білозерського ВП ХВП ГУНП України в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 28.05.2020 за № 0000580, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

29.05.2020 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння.

28.05.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

На даному етапі кримінального провадження, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, послався на те, що в судовому засіданні встановлено обґрунтованість підозри, наявність ризику передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, але не доведено обставини, передбачені п. 3 ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважав, що є достатні підстави для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж зазначеного у клопотанні.

З огляду на позитивну характеристику підозрюваного, його активне сприяння у розкритті злочину, наявність стійких соціальних зав`язків, слідчий суддя вважав, що з метою запобігання зазначеним ризикам, можливо застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зазначених у клопотанні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Щодо ризику переховування від органу досудового розслідування, то такий ризик є сумнівним і не аргументований у клопотанні.

Слідчий у клопотанні жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Разом з тим, прокурором в апеляційній скарзі не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 179 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, одержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Іншими словами тримання під вартою має задовольняти вимоги пропорційності (рішення у справі "Ладент проти Польщі" 2008 р.). Вимога пропорційності зобов`язує суддю, що розв`язує клопотання про обрання запобіжного заходу, вирішити питання чи було взяття під варту особи конче необхідним для забезпечення того, щоб заявник не перешкоджав розгляду його кримінальної справи ("Амбрушкевич проти Польщі" від 04 травня 2006 року).

Визначаючи пропорційність вжиття такого заходу як тримання під вартою, суддя має дати оцінку специфічним фактичним обставинам справи, що демонструють наявність ризиків та дослідити належні докази.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Як вбачається з клопотання старшого слідчого СВ Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_8 та апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 є тяжкість злочину, та ризики переховування від органів досудового розслідування, впливу на свідків та потерпілого.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише домашній арешт.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, вчинення незаконного впливу на потерпілого та свідків під час досудового розслідування, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, ніж зазначений у клопотанні слідчого.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Що стосується доводів прокурора про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки, має закордонний паспорт, раніше виїздив за межі території України, то відповідно до обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, на ОСОБА_7 покладено обов`язок зокрема і здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, що само по собі невілює зазначений слідчим та прокурором ризик.

Колегія суддів вважає, що саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення слідчий суддя дотримався вимог ст. ст. 176, 177, 178, 179, 194 КПК України, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання, у звязку з чим, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 404, п. 2) ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 01.06.2020 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .