Постанова
Іменем України

12 грудня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 10 січня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 квітня

2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001178, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, засудженого за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, разом із твердженнями, що за своїм розміром визначене судом покарання є явно несправедливим через надмірну суворість, виклав вимогу до суду касаційної

інстанції (далі Суд) змінити судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині призначеного покарання на більш м`яке щодо тривалості іспитового строку, зменшити суму компенсації за моральну шкоду з врахуванням грубої необережності потерпілої, та необов`язковості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції, вирок якого оскаржується
За вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 10 січня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України, засудженого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи.
Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_7 з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду в розмірі 2464,55 грн, з обвинуваченого ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3145,27 грн судових витрат.
Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції, ухвала якого оскаржується
За ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишено без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
30 вересня 2016 року, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3110» (д. н. з. НОМЕР_1 ), рухаючись по 5 км + 300 м автодороги Кропивницький Кривий Ріг Запоріжжя, неподалік с. Макове, Кіровоградського району, Кіровоградської області зі сторони м. Кривий Ріг у напрямку

м. Кропивницький, порушив вимоги пунктів 2.3, 10.1, 11.3, 12.3, 14.2 Правил дорожнього руху (далі ПДР), проявив власну необережність та недбалість, невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався в безпечності своїх дій при здійсненні маневру обгону, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21150» (д. н. з. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку.
У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пасажир автомобіля «ВАЗ 21150» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки; закритого перелому III ребра зліва; садна та гематоми в області лівої грудної клітки і лівої молочної залози; садна в області грудної клітки з права; закритої травми шиї, а саме: закритого перелому остистого відростку 5-го шийного позвонка з порушенням цілісності заднього напівкільця; закритого крайового перелому остистого відростку 7-го шийного позвонка, які згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 4710 від 29 листопада 2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор заперечила проти задоволення вимог касаційної скарги з міркувань її необґрунтованості та безпідставності.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 50. Поняття покарання та його мета
Частина 1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Частина 2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

4.1.2 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

4.1.3 Стаття 75. Звільнення від відбування покарання з випробуванням

Частина 1. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частина 4. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.3 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

4.3 Цивільний кодекс України
4.3.1 Стаття 23. Відшкодування моральної шкоди
Частина 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частина 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

4.3.2 Стаття 1167. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду
Частина 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Межі касаційного перегляду
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судових рішень Судом, встановлених КПК України, касаційний перегляд здійснено в частині перевірки дотримання правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень статті 75 КК України щодо тривалості іспитового строку при звільненні від відбування покарання, правильності призначення додаткового покарання, а також розміру відшкодування моральної шкоди [4.2.3].

Висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених та викладених в оскаржуваних судових рішеннях, а також юридична оцінка його протиправних діянь за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі засудженим не оспорюються та не є предметом перегляду Суду.

5.2 Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
5.2.1. Доводи касаційної скарги засудженого про невідповідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тривалості призначеного іспитового строку при звільненні його від покарання з випробуванням, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу через суворість, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою [4.1.1, 4.1.2].
Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове

покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати до особи таке додаткове покарання. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і є правом суду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 основне покарання і вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини вчиненого ним діяння грубе порушення ПДР, внаслідок якого потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, та прийшов до переконання про доцільність призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому ОСОБА_6 крім основного покарання, ще й додаткове, розмір якого визначив у межах санкції статті, за якою його засуджено.

5.2.2. Застосовуючи положення ч. 1 ст. 75 КК України при звільненні засудженого від призначеного основного покарання у виді двох років обмеження волі з випробуванням, суд врахував тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи та дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням, встановивши тривалість іспитового строку в межах, визначених ч. 4 ст. 75 цього Кодексу. Така тривалість іспитового строку не є максимальною, визначена судом з врахуванням обставин, в тому числі й тих, що зазначені в касаційній скарзі [4.1.3].
Таким чином, основне та додаткове покарання визначене ОСОБА_6 у межах та в розмірі, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, та подальше звільнення від призначеного покарання з випробуванням, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

5.3 Щодо вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди
5.3.1 Що стосується доводів касаційної скарги щодо стягнення судом занадто великого розміру моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 , то Суд вважає, що таке стягнення проведено з урахуванням критеріїв, визначених нормами цивільного законодавства, з дотриманням вимог розумності і справедливості.
Згідно з вимогами цивільного законодавства моральна шкода, зокрема, відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо

шкоди завдано здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової

шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування [4.3.1, 4.3.2].
Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 , виходив з того, що по справі останньою заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 у розмірі 70 000 грн, проте розмір заявлених вимог суд визнав завищеним та, виходячи з міркувань розумності й справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог потерпілої та стягнув на користь останньої моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Такий висновок суду обґрунтовано тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_6 злочину ОСОБА_7 заподіяно моральних страждань, порушено її нормальний спосіб життя, який, на переконання суду, вже неможливо відновити в повному обсязі за будь-яких умов.
Доводи касаційної скарги щодо неврахування при визначенні розміру моральної шкоди грубої необережності потерпілої, є надуманими, оскільки судами однозначно було встановлено, що в цій ДТП аварійну ситуацію для водія автомобіля ВАЗ-21150 ОСОБА_9 , пасажиром якого була потерпіла, створив засуджений, який виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись у безпечності свого маневру обгону.
З огляду на викладене, Суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін апеляційним судом, в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілої, вважає, що його визначено відповідно до засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань останньої, конкретних обставин заподіяння шкоди, а тому підстав для зміни судових рішень шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, про що зазначив у касаційній скарзі засуджений, немає.

Враховуючи наведене, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами скасування чи зміни судових рішеньу даному кримінальному провадженні Судом не встановлено, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 10 січня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 квітня 2019 рокустосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3