Провадження №1-кс/760/4746/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві клопотання ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням та просив скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28.12.2019 року (справа № 760/34722/19) в частині накладення арешту, у вигляді заборони відчуження, на машиномісце № НОМЕР_1 (1 поверх) площа-13,75 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Клопотання обґрунтоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» було Замовником будівництва житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями на АДРЕСА_2 (IX черга будівництва) (зокрема, і паркінг у складі проекту будівництва), будівельна адреса: проспект Відрадний, 4) у Солом`янському районі м. Києва та відповідно здійснювало продаж об`єктів інвестування за адресою будівництва.
28.05.2019 року між ОСОБА_6 та ТОВ «АЛЬФА- КАПІТАЛ-БУД» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № НОМЕР_2 . Відповідно до положень цього договору, ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» зобов`язувалося передати майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 (1 поверх) площею 23,50 кв. м., а покупець ОСОБА_6 прийняти у власність майнові права на машиномісце та сплатити ціну таких прав. Ціна майнових прав за цим договором становила 317 250,00 грн.
В подальшому, 07 лютого 2020 року між продавцем ТОВ «АЛЬФА- КАПІТАЛ-БУД», первісним покупцем ОСОБА_6 та новим покупцем ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 28/05/2019-153 ММ від 28.05.2019 року. Відповідно до положень цього договору, первісний покупець ( ОСОБА_6 ) відплатно здійснює відступлення прав та обов`язків новому покупцю ( ОСОБА_5 ); новий покупець приймає права та обов`язки за договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № НОМЕР_1 .
07.02.2020 ОСОБА_5 в повній мірі були виконані обов`язки по даному договору та сплачено кошти в повному обсязі, що підтверджується довідкою за вих. № 07/02-153 про те, що він станом на 07 лютого 2020 року здійснив в повному обсязі оплату вартості майнових прав у сумі 317 250,00 грн. згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 28/05/2019-153 ММ від 28 травня 2019 року.
Також 7 лютого 2020 року між ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» та ОСОБА_5 було укладено акт № 153-ММ прийняття-передачі об`єкта інвестування, за яким продавець передав, а ОСОБА_5 прийняв об`єкт інвестування, а саме машиномісце АДРЕСА_3 .
Таким чином, договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце спочатку було укладено між ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» та ОСОБА_6 . В подальшому, між ОСОБА_6 , та ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» було укладено договір про відступлення прав та обов`язків і саме ОСОБА_5 став стороною договору купівлі-продажу та виконав свої зобов`язання за ним і в подальшому між ОСОБА_5 та ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» було укладено акт прийняття-передачі Об`єкта інвестування.
Також ОСОБА_5 було видано технічний паспорт від 23.08.2018 року на відповідне машиномісце.
З огляду на наведені вище факти, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем права власності на машиномісце № НОМЕР_1 площею 23,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Однак, з огляду на арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва, ОСОБА_5 не може зареєструвати право власності, чим порушуються його права гарантовані ст. 41 Конституції України, відповідно до якої право приватної власності є непорушним і кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Дана обставина підтверджується Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 51298515 від 24.02.2020.
На підставі викладеного просив клопотання задовольнити.
Представник заявника в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.
Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, прихожу до наступного.
Встановлено, що 28 грудня 2019 року слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва (Справа № 760/34722/19) задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури № 9 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, внесене в рамках кримінального провадження за №0012306 від 19.12.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт серед іншого на машиномісце № НОМЕР_1 (1 поверх) площа - 13,75 кв. м., яке знаходяться за адресою: м. Київ, просп. Відрадний, буд. 4.
Обґрунтовуючи внесене клопотання сторона кримінального провадження вказувала, що СВ Солом`янського УП ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування за фактом придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою вчиненого особами в інтересах забудовника.
Аналізуючи положення кримінально-процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (ч. 2 ст. 173 КПК України).
При цьому, обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.
Накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 (1 поверх) площа-13,75 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 позбавляє ОСОБА_5 права розпорядження та користування ним, що грубо порушує його права, з огляду на такі обставини.
Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» було Замовником будівництва житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями на АДРЕСА_2 (IX черга будівництва) (зокрема, і паркінг у складі проекту будівництва), будівельна адреса: проспект Відрадний, 4) у Солом`янському районі м. Києва та відповідно здійснювало продаж об`єктів інвестування за адресою будівництва.
28.05.2019 року між ОСОБА_6 та ТОВ «АЛЬФА- КАПІТАЛ-БУД» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № НОМЕР_2 . Відповідно до положень цього договору, ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» зобов`язувалося передати майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 (1 поверх) площею 23,50 кв. м., а покупець ОСОБА_6 прийняти у власність майнові права на машиномісце та сплатити ціну таких прав. Ціна майнових прав за цим договором становила 317 250,00 грн.
В подальшому, 07 лютого 2020 року між продавцем ТОВ «АЛЬФА- КАПІТАЛ-БУД», первісним покупцем ОСОБА_6 та новим покупцем ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 28/05/2019-153 ММ від 28.05.2019 року. Відповідно до положень цього договору, первісний покупець ( ОСОБА_6 ) відплатно здійснює відступлення прав та обов`язків новому покупцю ( ОСОБА_5 ); новий покупець приймає права та обов`язки за договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № НОМЕР_1 .
07.02.2020 ОСОБА_5 в повній мірі були виконані обов`язки по даному договору та сплачено кошти в повному обсязі, що підтверджується довідкою за вих. № 07/02-153 про те, що він станом на 07 лютого 2020 року здійснив в повному обсязі оплату вартості майнових прав у сумі 317 250,00 грн згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 28/05/2019-153 ММ від 28 травня 2019 року.
Також, 7 лютого 2020 року між ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» та ОСОБА_5 було укладено акт № 153-ММ прийняття-передачі об`єкта інвестування, за яким продавець передав, а ОСОБА_5 прийняв об`єкт інвестування, а саме машиномісце АДРЕСА_3 .
Таким чином, договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце спочатку було укладено між ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» та ОСОБА_6 . В подальшому, між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» було укладено договір про відступлення прав та обов`язків і саме ОСОБА_5 став стороною договору купівлі-продажу. Довідкою підтверджується, що ОСОБА_5 виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу і в подальшому між ОСОБА_5 та ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД» було укладено акт прийняття-передачі Об`єкта інвестування.
Також ОСОБА_5 було видано технічний паспорт від 23.08.2018 року на відповідне машиномісце.
З огляду на наведені вище факти, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем права власності на машиномісце № НОМЕР_1 площею 23,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Однак, з огляду на арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва, ОСОБА_5 не може зареєструвати право власності, чим порушуються його права гарантовані ст. 41 Конституції України, відповідно до якої право приватної власності є непорушним і кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Дана обставина підтверджується Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 51298515 від 24.02.2020.
Крім того, ухвалою слідчого судді накладено арешт на машиномісце № НОМЕР_1 (проектний 152) щодо якого попередньо не укладались Інвестиційні договори і заявник по даному кримінальному провадженню не має до нього жодного відношення.
Встановлено, що ОСОБА_5 не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0012306 від 19.12.2019 року.
Крім того, незважаючи на те, що ст. 190 КК України, передбачає конфіскацію майна та спеціальну конфіскацію, проте конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача, а ОСОБА_5 підпадає під поняття добросовісного набувача та набув право власності на машиномісце законним шляхом.
Вищевказане машиномісце не має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, належить заявнику на праві власності і стосовно нього не може бути застосована спеціальна конфіскація, конфіскація майна як вид покарання або захід кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, вони не можуть бути використаними для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відтак, відсутні жодні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для арешту, а тому слідчий суддя вважає, що такий арешт накладений необґрунтовано.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам - вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.
Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А , № 52.
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.
З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів - виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом. У таких сферах, як житлова, що відіграє центральну роль у забезпеченні добробуту й економічної політики в сучасному суспільстві, Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75). Рішення у справі «"Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [GC] від 28 липня 1999 р., заява № 22774/93, п. 49.
Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» заявники скаржились на те, що постанова муніципалітету міста Стокгольм, яка дозволяла місцевій владі відчужувати за своїм бажанням практично без обмежень будь-яку власність, порушувала їхнє право власності за статтею 1 Протоколу № 1. Суд ухвалив, що хоч подібне відчуження теоретично залишало за власниками право користуватися та розпоряджатися своєю власністю, однак практично їхні можливості робити це були обмежені настільки, що застосування шведського закону справді порушувало їхнє право на вільне володіння своїм майном.
Розглянувши справу, Суд також підкреслив свою думку про те, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.
З врахуванням вище викладеного, беручи до уваги практику Європейського суду, слідчий суддя вважає, що на даний час відпала потреба у застосуванні заходів кримінального забезпечення щодо арешту машиномісця, власником якого є ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У зв`язку з встановленими обставинами, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28.12.2019 року (справа № 760/34722/19) в частині накладення арешту, у вигляді заборони відчуження, на машиномісце № НОМЕР_1 (1 поверх) площа-13,75 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1