ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_8 апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2019 року у кримінальному провадженні №0003061 від 31.12.2018 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних

мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання, шляхом часткового складання, приєднано не відбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.10.2019 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

На таке судове рішення заступник прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати вирок в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність.

Провадження№11-кп/822/130/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ч.1ст.296КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Посилається на те,що суд із порушенням вимог закону- ч.1 ст.99 КК України-призначив неповнолітньому обвинуваченому покарання у виді штрафу,оскільки ОСОБА_6 не працевлаштований та не має самостійного доходу.Із цих підстав прокурор просив скасувати вирок та призначити обвинуваченому покарання у виді арешту і на підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Також вказує,що суд безпідставно застосував при призначенні покарання вимоги ст.70 ч.4 КК України,оскільки судимість за вироком від 16.10.2019 року погашена та в цій частині вирок також слід скасувати.

Виходячи із викладених обставин,прокурор також просив виключити із вступної та мотивувальної частини вироку посилання на те,що ОСОБА_6 судимий

Окрім того,вказує,що дії обвинуваченого неправильно були кваліфіковані за сукупністю злочинів,передбачених ч.1 ст. 296 та ч.2 ст.125 КК України, оскільки заподіяння під час хуліганства легких тілесних ушкоджень не потребує додаткової кваліфікації за ст.125 КК України.Просив виключити із мотивувальної частини вироку посилання на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2019 року, якою кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України було закрито за п.7 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 30.12.2018р. близько 18.00 год., перебуваючи на розі вулиць Головна О. Гузар в м. Чернівці, підійшов до групи неповнолітніх осіб, де грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, демонструючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, зухвало себе поводив та шукав нікчемні мотиви для провокування конфліктної ситуації з ними. Після цього, із метою самоствердження за рахунок приниження інших осіб, знаходячись в громадському місці, у присутності сторонніх осіб, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та умисно, безпричинно, із хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені правила поведінки і норми моралі, став словесно ображати останнього, вчинив конфлікт із ОСОБА_11 , в ході якого, наніс неповнолітньому потерпілому один удар головою в область губи і один удар кулаком правої руки у обличчя зліва.Внаслідок таких дій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на нижній повіці зліва, синця на верхній губі по центру, рани забійної на внутрішній поверхні слизової оболонки верхньої губи по центру, струс головного мозку.

Тим самим, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу,доводи обвинуваченого, його законного представника та захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, а в частині призначеного за ст.296 ч.1 КК України покарання у виді штрафу просили залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши наведені в ній доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину,передбаченого ст.296 ч.1 КК України за обставин, викладених у вироку, не оспорюється в апеляційній скарзі прокурором, а тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження таких висновків.

Доводи прокурора щодо безпідставного застосування до неповнолітнього обвинуваченого покарання у виді штрафу судова колегія вважає необгрунтованими,оскільки під час апеляційного розгляду обвинувачений надав квитанції від 27.01.2020 року та 10.02.2020 року про сплату штрафу, який призначений йому за даним вироком.

Отже,немає підстав вважати,що суд призначив такий вид покарання обвинуваченому із порушенням вимог ч.1 ст.99 КК України.

Разом із тим, судова колегія вважає обгрунтованими доводи апелянта про неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність,а саме-положень ч. 4 ч. 70 КК України при призначенні покарання,які не підлягали застосуванню.

Так, суд призначив ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 296 КК України у виді штрафу у розмірі 8500 грн.,а потім, за сукупністю злочинів, на підставі ч. 4 ч.70 КК України до призначеного покарання шляхом часткового складання приєднав невідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.10.2019 року і призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

Із матеріалів провадження вбачається, що вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.10.2019 року ОСОБА_6 буз засуджений за ч.1ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850грн.Злочин,за який ОСОБА_6 був засуджений тим вироком,вчинений ним у неповнолітньому віці-07.04.2019 року(а.с.39-41)

У відповідності з вимогами п.1 ч.2 ст.108 КК України такими, що не мають судимості, визнаються неповнолітні, засуджені до покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, після виконання цього покарання.

Із матеріалів провадження встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 на виконання вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.10.2019 року сплатив 23 жовтня 2019 року штраф у розмірі 850 грн.,отже призначене цим вироком покарання є виконаним (а.с.64).

Зазначене свідчить про те, що на момент ухвалення вироку, який наразі переглядається у апеляційному порядку, судимість обвинуваченого була погашена відповідно до ст.108 КПК України, а тому підстав застосовувати вимоги ч.4 ст.70 КК України при призначенні йому покарання суд не мав.

Отже,вирок суду в частині призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч.4 КК України слід скасувати згідно ч.1 п.2 ст.413 КПК України,оскільки районний суд застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

Оскільки ОСОБА_6 вважається таким,що не має судимості,слід вирок районного суду змінити відповідно до вимог ст.408 КПК України, виключити із вступної та мотивувальної частини вироку посилання на те,що ОСОБА_6 раніше судимий,задовольнивши такі апеляційні вимоги прокурора.

Доводи апелянта про те, що дії ОСОБА_6 були зайво органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України є слушними, оскільки заподіяння потерпілому при хуліганстві легких тілесних ушкоджень повністю охоплюється диспозицією ст.296 КК України.

Разом з тим, ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2019 року, якою закрите кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, прокурором не була оскаржена у встановленому законом порядку, а тому набрала законної сили.Отже, підстав для виключення із вироку посилання на цю ухвалу, як про те просить прокурор, немає.

Керуючись ст.ст.404,405,407,408,413,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2019 року скасувати в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч.4 КК України.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ст.296 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних

мінімумів доходів громадян, що становить 8500(вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2019 року змінити, виключити із вступної і мотивувальної частини вироку посилання на те, що ОСОБА_6 раніше судимий.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2