Справа № 148/1386/18
Провадження №11-кп/801/131/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000287 від 23.06.2018,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2019, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артік Республіки Вірменія, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не одруженого, не працюючого, освіта середня, засуджений вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 26.12.2017 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням строком один рік,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2019 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотири) роки позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.71 ч.1 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 26.12.2017 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу, а саме взяття під варту ОСОБА_7 залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання з 29.10.2018 року.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Також судовим рішенням вирішені питання стягнення процесуальних витрат, скасування накладеного арешту на майно та повернення речових доказів.
Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи засудженим за вчинення злочину проти власності востаннє 26.12.2017 Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, за що судимість у встановленому законом порядку не знята і погашена, на шлях виправлення не став та скоїв новий умисний корисливий злочин.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 21.06.2018 близько 11:00 ОСОБА_7 , проходячи біля залізничних колій, що в с. Левківці, з умислом направленим на викрадення чужого майна зайшов на територію домогосподарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_2 , де діючи умисно, протиправно, з корисливих спонукань, з метою незаконного заволодіння чужим майном, переконавшись в тому, що за ним ніхто не спостерігає та скориставшись цим, таємно, повторно, рукою відчинив незачинене вікно, та через нього простягнув руку в кімнату жилого будинку, що є житлом та з підвіконня скоїв крадіжку мобільного телефону марки «HUAWEI Y3 2017», вартість якого відповідно висновку експерта №4096/18-21 від 27.07.2018 з урахуванням зносу станом на момент вчинення крадіжки складала 1718,25 гривень разом з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартість якої відповідно довідки становить 25 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1743,25 гривень.
В подальшому після крадіжки мобільного телефону ОСОБА_7 віддав його у користування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_3 , тобто розпорядився ним на власний розсуд.
Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечували фактичні обставини кримінального провадження і не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, і немає сумнівів у добровільності й істинності їх позиції, тому згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в житло, вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційний суд вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2019 щодо нього скасувати та ухвалити новий вирок, відповідно змінивши йому термін покарання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення належним чином не вмотивоване, оскільки призначене йому судом покарання не відповідає його особі та тяжкості скоєного кримінального правопорушення внаслідок суворості, враховуючи встановлені судом обставини, що пом`якшують його покарання, передбачені п.п.1,2 ч. 1 ст. 66 КК України, так як максимальне покарання не може перевищувати 2/3 максимального покарання передбаченого санкцією статті КК. Проте, судом не зазначені мотиви призначення йому максимального терміну покарання за ст. 69-1, ч. 3 ст. 185 КК України та не зазначено про застосування ст. 69-1 КК України. Крім того, збитки завдані кримінальним правопорушенням є незначними, скоєння злочину обумовлено випадковою непоміркованістю, суттєвої суспільної загрози він не несе.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю, а вирок суду першої інстанції без змін.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, обвинувачений та прокурор не заперечували проти судового розгляду у його відсутність, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у його відсутність.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що, на його думку, призначене покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особі.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Колегія суддів переконана, що при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого. Зокрема, судом враховано наявність обставин які пом`якшують його покарання, а саме щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. Також судом не встановлено обставини, які обтяжують його покарання.
Окрім цього, судом першої інстанції враховано і те, що ОСОБА_7 є раніше судимим вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 26.12.2017 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України строком на 2 роки позбавлення волі та згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням строком один рік, однак на шлях виправлення не став та під час відбування покарання здійснив новий злочини, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, були випадки крадіжок, зловживання спиртними напоями, мали місце насильство в сім`ї, в скоєному розкаявся, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює.
Таким чином, колегія суддів дійшла переконання, що з урахуванням наведеного, конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов правильного та цілком обґрунтованого висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку є необхідне та достатнє для його виправлення та перевиховання, а також для попередження нових злочинів.
При цьому, колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на його думку призначене судом покарання не відповідає його особі та тяжкості скоєного кримінального правопорушення внаслідок суворості, вважаючи що судом не враховано те, що згідно ст. 69-1 КК України максимальне покарання не може перевищувати 2/3 максимального покарання передбаченого санкцією статті КК, збитки завдані кримінальним правопорушенням є незначними, скоєння злочину обумовлено випадковою непоміркованістю, суттєвої суспільної загрози він не несе.

Так, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 185 КК України крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, - карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна, врахував вимоги ст. 69-1 КК України, оскільки дане призначене судом покарання не виходить за визначені даною статтею межі, а саме не перевищує двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті ч. 3 ст. 185 КК України. Окрім цього, суд першої інстанції на підставі ст.71 ч.1 КК України до призначеного покарання лише частково приєднав 3 місяці позбавлення волі з 2 (двох) років не відбутої частини покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 26.12.2017 року, остаточно таким чином призначивши покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі, без конфіскації майна.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його зміни, як того просить у своїй скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4