УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000190, за апеляційною скаргою прокурора Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 12.12.2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Березине, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого
- якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000190 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
представник потерпілої
ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000190 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору.

Клопотання захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 про здійснення виклику певних осіб до суду для допиту як свідків та витребування документів залишено без задоволення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з наступних підстав.

Зазначає, що КПК України надає право лише прокурору визначати обсяг фактичних обставин кримінального провадження, які мають міститись у обвинувальному акті.

Таке положення КПК України абсолютно узгоджується з ч.1 ст.92 КПК України, яка покладає на прокурора обов`язок доказування обставин, зазначених у ч.1 ст.91 КПК України та п.15 ч.2 ст.36 КПК України, який наділяє прокурора виключними повноваженнями підтримувати державне обвинувачення.

Тому, самостійне визначення судом обсягу фактичних обставин, які мають зазначатись в обвинувальному акті та визнання невідповідності фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті такому обсягу, як порушення вимог КПК України і підстави для повернення прокурору обвинувального акту є порушенням принципу змагальності сторін, закріпленого в ст.22 КПК України.

Вважає необґрунтованим твердженням суду щодо відсутності чіткого викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, яке б узгоджувалось із кваліфікацією дій обвинуваченого, оскільки в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 викладено фактичні обставини кримінального правопорушення (час - 18.03.2018, близько 12.00; місце - ділянка автомобільної дороги - Н-24 «Благовіщенське - Миколаїв» 186 км. 800 яка пролягає по мосту через р. Гнилий Єланець; напрямок руху - зі сторони м.Вознесенськ в напрямку м. Миколаїв; спосіб - керування транспортним засобом - Toyota Avensis з р.н. НОМЕР_1 ; порушенні водієм вимоги ПДР України та причинний зв`язок між порушенням цих вимог та настанням дорожньо-транспортної пригоди, а також суспільно небезпечні наслідки - отримання пасажирами тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості внаслідок ДТП), які описують об`єктивну сторону складу злочину та вказана його правова кваліфікація.

На думку апелянта, обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України викладено логічно, послідовно та узгоджується із правовою кваліфікацією. Посилається на положення ст.337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, тому, вважає, що висновки суду щодо невикладення в обвинувальному акті умислу на керування транспортним засобом з технічними несправностями внаслідок чого, не вирішено питання кримінально-правової кваліфікації дій водія щодо порушення вимог Правил дорожнього руху України, які забороняють експлуатацію несправних транспортних засобів є передчасними та базуються лише на припущеннях.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

21.12.2018 року до Березанського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000190 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою суду від 12.12.2019 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000190 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору.

Повертаючи обвинувальний акт, суддя зазначив, що сформульоване прокурором обвинувачення є неконкретним оскільки, не містися даних щодо способу вчинення злочину, обставин його вчинення та причинного зв`язку між зазначеними у обвинувальному акті порушеннями у їх сукупності та наслідками протиправних дій. Зокрема, в частині порушення водієм п.п.31,4, 31.4 «Г», 10.1 Правил дорожнього руху України стороною обвинувачення лише процитовано зміст зазначених пунктів з висновком про їх порушення, без викладення відповідних обставин, а саме: у чому полягала технічна несправність транспортного засобу, які саме шини та на яку вісь були встановлені в автомобілі Тоуота Avensis, тип автомобіля, чи починав водій ОСОБА_6 рух, перестроювався чи змінював напрямок руху, як саме та за яких обставин, не зазначено форму вини обвинуваченого у т.ч. наявність чи відсутність умислу на керування транспортним засобом з технічними несправностями та відповідно, не вирішено питання кримінально-правової кваліфікації дій водія щодо порушення вимог Правил дорожнього руху України, які забороняють експлуатацію несправних транспортних засобів.

Також, судом вказано на те, що з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_11 щодо недопустимості її визнання потерпілою у даному кримінальному провадженні, неконкретною є правова кваліфікація, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, що істотно впливає на право обвинуваченого на захист та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.283, ст.291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч.2 ст.291 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Із вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує із тексту обвинувального акта, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п.3 ч.2 ст.283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (ст.293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч.1 ст.337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч.2 ст.347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст.348 КПК).

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Однак, сформульоване прокурором обвинувачення в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, є неконкретним, не містить даних щодо способу вчинення злочину, обставин його вчинення та причинного зв`язку між зазначеними у обвинувальному акті порушеннями у їх сукупності та наслідками протиправних дій, зокрема, в частині порушення водієм п.п.31.4, 31.4.5 "г", 10.1 Правил дорожнього руху України. Стороною обвинувачення лише процитовано зміст зазначених пунктів з висновком про їх порушення, без визначення, у чому полягало порушення, та без викладення відповідних обставин, а саме: у чому полягала технічна несправність транспортного засобу, які саме шини та на яку вісь були встановлені в автомобілі Toyota Avensis реєстраційний номер НОМЕР_2 , їх модель, вид, розмір, конструкція, тип автомобіля вантажний чи легковий; чи починав водій ОСОБА_6 рух, перестроювався чи змінював напрямок руху, як саме та за яких обставин; не викладено обставини, які свідчать про наявність зв`язку між порушенням п.31.4, п.31.4.5 г ПДР України та наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень; не зазначено форму вини обвинуваченого у порушенні правил дорожнього руху, у тому числі наявність чи відсутність умислу водія ОСОБА_6 на керування транспортним засобом з технічними несправностями та, відповідно, не вирішено питання кримінально-правової кваліфікації дій водія щодо порушення вимог Правил дорожнього руху України, які забороняють експлуатацію технічно несправних транспортних засобів.

Таким чином, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України в обвинувальному акті не сформульовано фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у вчинені якого ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, що є перешкодою для реалізації обвинуваченим, гарантованого йому Конституцією та кримінальним процесуальним законом, права на захист, а саме - права бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та унеможливлює якісний і повний захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акта відносно ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 12.12.2019 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000190 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: