Справа №523/8141/19
Провадження №1-кп/523/570/20
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту прокурору
та про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання
(повний текст)
24 січня 2020 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

представника потерпілих адвоката ОСОБА_5

представника цивільного відповідача ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 21.05.2019 року та додані до нього документи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000505 від 18.03.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, а також цивільний позов представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , до КУ «Одеська міська клінічна лікарня №11» «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», -

В С Т А Н О В И В:
23.05.2019 року на розгляд Суворовського районного суду м.Одеси з Одеської місцевої прокуратури №2 надійшли обвинувальний акт й додані до нього документи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, а також цивільний позов представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , до КУ «Одеська міська клінічна лікарня №11» «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», які ухвалою суду від того ж дня призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні за участю сторін та осіб, визначених ст.314 КПК України.
В підготовче судове засідання потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, - не з`явився та з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, у зв`язку з чим й з метою дотримання розумності строків судового розгляду та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд вирішив провести підготовче провадження за відсутності зазначеного потерпілого.

З`ясувавши під час підготовчого судового засідання позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту та цивільного позову, яким до того ж подане й підтримане письмове клопотання про обрання до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а також вислухавши з означених питань думку представника потерпілих ОСОБА_5 й потерпілу ОСОБА_4 , перший з яких подав до суду клопотання про застосування до вказаного обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про допит певних свідків обвинувачення, заслухавши промови захисника ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача КУ «Одеська міська клінічна лікарня №11» ОСОБА_6 , першою з яких внесено до суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, а другою повідомлено про невідкриття їй стороною обвинувачення матеріалів досудового розслідування і про невручення прокурором копії цивільного позову, зважаючи на пояснення самого обвинуваченого, суд дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.2 означеного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури, а за ст.7 цього Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження.

З огляду на ч.ч.1, 2 ст.9 вказаного Кодексу, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інша службова особа органів державної влади під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурору, керівнику органу досудового розслідування, слідчому належить всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а до обвинувального акту має додаватись розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
Отже, за наведених вимог кримінального процесуального законодавства, суд в підготовчому судовому засіданні має перевірити дотримання органом досудового розслідування та прокурором при складенні обвинувального акту не тільки його відповідність формі та змісту, встановлених у ст.291 КПК України, а й на предмет недопущення порушення стороною обвинувачення при цьому загальних засад кримінального судочинства, практики Європейського суду з прав людини та інших актів законодавства.
Зі змісту ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за приписами п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду або повернення прокурору обвинувального акту за внесеним до суду захисником ОСОБА_7 клопотанням, підтриманого представником цивільного відповідача ОСОБА_6 , яка навела свої доводи й підстави для повернення обвинувального акту, суд у даному провадженні згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі Суд), викладеною у справі «Шабельник проти України» (рішення від 19.02.2009 р., п.52), хоча основна мета статті 6 стосовно розгляду кримінальних справ полягає в забезпеченні справедливого судового розгляду «судом», компетентним встановити обґрунтованість «будь-якого … кримінального обвинувачення», це не означає, що ця стаття не стосується досудового провадження, адже справедливість судового розгляду може бути порушена ще до початку розгляду справи в суді. Тому вимоги статті 6 (зокрема пункту 3) можуть також бути застосовними ще до того, як справу направлено на розгляд суду, недотримання таких вимог на самому початку може серйозно позначитися на справедливості судового розгляду. Таким чином, для встановлення того, чи було досягнуто мети статті 6 Конвенції - справедливого судового розгляду, - необхідно враховувати всю повноту національного провадження у справі.
Відповідно до ч.8 ст.290 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів досудового розслідування повідомити, поміж іншого, цивільного відповідача, його представника, після чого ці особи мають право ознайомитися з ними в тій частині, яка стосується цивільного позову, за правилами, викладеними в цій статті, а за ст.293 цього ж Кодексу, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема захиснику підозрюваного.
Проте, незважаючи на подачу в ході досудового розслідування цивільного позову, за яким цивільним відповідачем є комунальна установа «Міська клінічна лікарня №11» (далі КУ «МКЛ №11»), при відкритті матеріалів досудового розслідування і надання доступу до них сторонам провадження, слідчим та прокурором у розглядуваному випадку, всупереч вимогам ч.8 ст.290 КПК України, не було забезпечено відповідного доступу до матеріалів досудового розслідування стороні цивільного відповідача у даному провадженні, що до того ж опосередковано підтверджується викладеним у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостями (розділ І).

Крім того, в порушення приписів ч.4 ст.290 КПК України, копія заявленого під час досудового розслідування цивільного позову до КУ «МКЛ №11», не був вручений прокурором у встановлений процесуальним законом спосіб цивільному відповідачеві або його представнику та до обвинувального акту не додано розписки про це, а також до акту не додано розписки про вручення в порядку ст.293 цього ж Кодексу захиснику копій обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, що у сукупності з наведеними вище обставинами, уявляє недотримання стороною обвинувачення вимог кримінального процесуального законодавства, не відповідає завданням та загальним засадам кримінального провадження (законності й права на захист), а усунення цих порушень під час судового провадження, виходить за межі засади диспозитивності й повноважень суду, призведе до затягування судового розгляду й ще на стадії підготовчого провадження викликає сумнів у справедливості судового розгляду.

Наведені обставини порушення вимог законодавства, прокурором ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не спростовані, його пояснення щодо направлення поштою на адресу цивільного відповідача відповідних документів не доведено матеріалами судового провадження та не узгоджується з приписами законодавства, а будь-яких документів на підтвердження цих пояснень або клопотань щодо надання їх у майбутньому, вказаним прокурором не надано та не заявлено.

Оцінюючи ж доводи клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору, в частині складення і направлення прокурором обвинувального акту до суду без отримання висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи та без відкриття такого висновку стороні захисту, суд вважає їх слушними, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, законодавець у частині 2 ст.9 КПК України, розкриваючи зміст законності як загальної засади кримінального провадження, зобов`язує прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено досліджувати обставини кримінального провадження, виявляти як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надавати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З доданої захисником ОСОБА_7 до розглядуваного клопотання ували слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси, яким під час досудового розслідування в порядку п.18 ч.1 ст.3 КПК України здійснювався судовий контроль за дотримання прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні, вбачається, що 18.03.2019 року було призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу, метою якої було проведення повного, всебічного й неупередженого розслідування кримінального провадження та на вирішення якої були поставлені питання, зокрема, щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між інкримінованими органом досудового розслідування діями обвинуваченого ОСОБА_8 та наслідками, що потягли настання смерті ОСОБА_10 .

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79).

Крім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі, та обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

До того ж, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47), а конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Втім, у спільному висновку Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) №12 (2009) та Консультативної ради європейських прокурорів (КРЄП) №4 (2009) до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо взаємовідносин між суддями та прокурорами у демократичному суспільстві («Бордоська декларація») визначено, що дискреційні повноваження прокуратури на етапі досудового слідства потребують, поміж іншого, справедливого, об`єктивного та неупередженого здійснення своїх функцій, а неупередженість прокурорів під час провадження слід розуміти в такому сенсі: вони повинні діяти справедливо та об`єктивно, гарантувати, що суд володіє всіма відповідними фактами і правовими аргументами і, зокрема, забезпечити, щоб свідчення на користь обвинуваченого були розкриті; належним чином враховувати позиції обвинуваченого і потерпілого; переконатися, що всі докази були отримані за допомогою засобів, прийнятних для судді за правилами справедливого судового розгляду, і відмовлятися використовувати докази, отримані з порушенням прав людини (§6).

Натомість, незважаючи на те, що діючі акти законодавства, зокрема й міжнародного, вимагають від слідчого та прокурора у кримінальному провадженні всебічно, повно і неупереджено досліджувати обставини справи, виявляти як такі, що викривають, так й ті, що виправдовують особу обставини, надавати їм належну процесуальну оцінку та забезпечити прийняття лише законних і неупереджених процесуальних рішень, прокурором у розглядуваному випадку прийняте рішення про закінчення досудового розслідування та про складення й направлення обвинувального акту до суду без отримання висновку додаткової експертизи, рівно як без надання доступу до нього стороні захисту та стороні цивільного відповідача, що не відповідає завданням і загальним засадам кримінального провадження та у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини уявляє порушення принципів рівності й змагальності судового розгляду, права на захист.

Так, у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, в якій були встановлені порушення п.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд зазначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових більш широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.

У рішенні ж по справі «Мантованеллі проти Франції» від 18.03.1997 року, в якій Судом досліджувались аналогічні обставини судового розгляду справи за фактом неналежного надання медичної допомоги хворій дитині, Суд відзначив, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п.1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх, а з метою справедливості провадження, суд має перевірити спосіб збирання доказів, який має бути справедливим, як того вимагає п.1 статті 6 (п.п.33, 34).

Суд також зазначив, що при оцінці справедливості судового розгляду кримінального провадження Суд розглядає провадження в цілому, а певні вимоги статті 6 Конвенції, такі як розумний строк або право на захист, можуть застосовуватись і до стадії досудового провадження (дізнання, слідства) тією мірою, якою нехтування цими обов`язковими вимогами на початку процесу може згубно вплинути на законність судового розгляду (Imbrioscia проти Швейцарії, п.36). Хоча слідчий не має постановляти рішення про обґрунтованість «кримінального обвинувачення», вчинені ним дії безпосередньо впливають на перебіг і законність наступних стадій провадження, включно з самим судовим розглядом. Тому стаття 6 §1 може бути визнана такою, що застосовується до стадії досудового слідства, яке провадить слідчий (справа Vera Fernandez-Huidobro проти Іспанії, п.п.108-114).

Підсумовуючи викладене вище, слід наголосити на тому, що сукупність наведених обставин свідчать про невідповідність розглядуваного обвинувального акту у кримінального провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 завданням і загальним засадам кримінального провадження (законності, верховенства права і права на захист), принципам рівності та справедливості досудового провадження, а означені обставини визнаються судом суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, міжнародних зобов`язань України, що перешкоджають як призначенню судового розгляду, так і постановленню будь-якого іншого судового рішення, ставлять під сумнів справедливість кримінального провадження та не узгоджуються з приписами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й практикою Європейського суду з прав людини.

При оцінці ж іншої частині доводів розглядуваного клопотання захисника ОСОБА_7 , зокрема щодо неналежного формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, відсутності на акті печатки прокуратури, недотримання вимог закону при складенні реєстру матеріалів досудового розслідування та недотримання строків його проведення, суд відхиляє їх як такі, що не підтверджуються матеріалами судового провадження і не уявляють достатніх підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 про застосування до вказаного обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

За ч.3 ст.315 означеного Кодексу, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно зі ст.177 вказаного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

Положеннями ст.ст.179, 181 наведеного Кодексу регламентовано, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, а метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обґрунтовуючи необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, прокурор ОСОБА_3 у своєму клопотанні зазначає про наявність ризиків: переховування від органів досудового розслідування і суду, незаконного впливу на свідків.
За обвинувальним актом, ОСОБА_8 висунуте обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості особливо тяжких, за яке, у разі доведення провини, визначено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до двох років.

Так, як встановлено в судовому засіданні та слідує з обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, офіційно працевлаштований, одружений та має 2-х неповнолітніх дітей, забезпечений місцем фактичного проживання та реєстрації в м.Одесі, сукупність чого, за переконанням слідчого судді, обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків вказаного обвинуваченого у місці його проживання та реєстрації.

Аналізуючи викладене, суд в цілому погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 найбільш м`якого запобіжного заходу, який повною мірою забезпечить належне виконання ним процесуальних обов`язків та дозволить запобігти встановленим в судовому засіданні й передбаченим ст.177 КПК України ризикам переховування від органів досудового розслідування або суду та незаконного впливу на свідків, а відтак клопотання прокурора ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з необхідністю відповідного корегування запропонованих прокурором обов`язків з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини (конкретизація предмету спілкування зі свідками, надання консультативної допомоги в медичних закладах, розташованих за межами м.Одеси), із залишенням без задоволення клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 , з огляду на приписи ч.4 ст.176 цього ж Кодексу.
Разом із тим, клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 про виклик до суду та їх допиту певних осіб в якості свідків, суд у контексті ч.1 ст.315 КПК України, вважає за доцільне залишити його без задоволення, у зв`язку з передчасністю його подання, із роз`ясненням вказаному представнику, що прийняття судом означеного рішення не позбавляє його права заявити таке клопотання в подальшому.
Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 22, 26, 176-179, 193-194, 290-291, 293, 314-315, 369-372, ч.2 ст.376, Главою 18 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника ОСОБА_7 від 21.10.2019 року про повернення обвинувального акту прокурору, - задовольнити.
Обвинувальний акт від 21.05.2019 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000505, внесеному до ЄРДР 18.03.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, а також цивільний позов представника потерпілих - адвоката ОСОБА_5 , діючого в інтересах потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , до КУ «Одеська міська клінічна лікарня №11» «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №2, для усунення в розумні строки виявлених порушень КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково, а клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - залишити без задоволення, в порядку ч.4 ст.176 КПК України.
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на вказану особу наступні обов`язки:
1)не відлучатися за межі Одеського регіону без дозволу прокурора, суду;
2)повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання;
3)утримуватися від спілкування з питань, пов`язаних з цим кримінальним провадженням, зі свідками: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що згідно ч.2 ст.179 КПК України, в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали в частині застосування запобіжного заходу покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 .

Згідно з ч.7 ст.194 КПК України, строк дії ухвали, в частині покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків, закінчується 23.03.2020 року.
Копію ухвали направити для контролю виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , вручити під розписку обвинуваченому ОСОБА_8 для відома та виконання, а також надати іншим заінтересованим особам.
Відповідно до ч.1 ст.315 КПК України, клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 про виклик до суду та їх допиту певних осіб в якості свідків, - залишити без задоволення, в зв`язку з передчасністю його подання та роз`яснити вказаному представнику, що прийняття судом означеного рішення не позбавляє його права заявити таке клопотання в подальшому.
Ухвала в частині застосування запобіжного заходу набирає законної сили негайно після проголошення та оскарженню не підлягає, а в частині повернення обвинувального акту - набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м.Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1