ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1558/20 Справа № 208/7397/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання щодо засудженої:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимої:
- Індустріальним районним судом м.Дніпро від 18 січня 2017 року, за ч.4 ст.185 КК України до 6 років позбавлення волі.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

засудженої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Суд першої інстанції зазначив, що засуджена хоч і за формальними ознаками підлягає застосуванню ст.81 КК України після відбуття 2/3 частини строку покарання, але це не свідчить, що засуджена довела своєю сумлінною поведінкою під час всього відбування покарання своє виправлення, за весь період відбування покарання не має жодного заохочення, а тому не є підставою для застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляції та в доповненнях до неї:
- засуджена ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 19 лютого 2020 року та постановити нову, якою застосувати до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування вказує, що рішення суду є незаконним та прийняте з порушенням норм кримінально-процесуального закону. Зазначила, що своєю поведінкою та ставленням до праці повністю довела своє виправлення, оскільки вона працювала в виправній колонії та навіть виконувала обов`язки бригадира, у неї відсутні стягнення від адміністрації установи, де вона відбувала покарання, та від адміністрації установи, де вона утримується на даний час. Під час відбування покарання вона приймала активну участь у заходах, організованих адміністрацією установи, а тому вважає, що можливо застосувати до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши засуджену ОСОБА_5 , яка підтримала свою апеляцію, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Відповідно до змісту ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до роз`яснень п.п. 2, 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно наданих матеріалів, 18.01.2017 року ОСОБА_5 , засуджена вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, засудженій зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 20.09.2016 року до дати набрання вироком законної сили, тобто 15.11.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку покарання 20.09.2016 року, кінець строку 25.07.2021 року.
Засуджена ОСОБА_5 відбуває покарання у державній установі Кам`янська виправна колонія (№34) та відбула 2/3 частини строку покарання, за час перебування характеризується задовільно, стягнень та заохочень не має.
ОСОБА_5 на час перебування в державній установі Кам`янська виправна колонія (№34) до праці ставилася задовільно, вимог режиму відбування покарання та правил внутрішнього розпорядження не порушує, серед засуджених має обмежене спілкування, конфліктних ситуацій намагається уникнути, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних взаємовідносин.
Наведене свідчить про досягнення позитивних змін у поведінці засудженої напередодні виникнення права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Однак сама по собі дотримання засудженою умов і порядку в установі, на що вказує остання в своїй апеляції, не є достатньо переконливими важелями для ствердження про її готовність до самокерованої правослухняної поведінки і доведення нею свого виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженої розглядаються за весь період її відбування покарання і у сукупності між собою. Дотримання засудженою порядку і умов відбування покарання в установі є її обов`язком, і не може окремо дана обставина слугувати підставою для висновку про доведеність засудженою свого виправлення.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час засуджена ще не довела повністю своє виправлення, а її поведінка свідчить про те, що вона лише стає на шлях виправлення та потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів, не має достатньо переконливих підстав для звільнення засудженої ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання засудженої ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4