Справа № 1-кп/303/194/20
303/7752/19
номер рядка стат. звіту 234
У Х В А Л А

16 січня 2020 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
провівши відкрите судове засідання у кримінальному провадженні №0002390 внесеному до ЄРДР від 16 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Закарпатської області, Мукачівського району, с. Макарьово, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3
- захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 29.11.2019 року обрано запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю на строк до 25 січня 2020 року, включно.
До початку судового розгляду, прокурор подав суду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.
Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого: ч.4 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Усвідомлення тяжкості покарання, яке загрожує у випадку визнання його винним, може спонукати обвинуваченого до вчинення дій, спрямованих на перешкоджання повному і об`єктивному судовому провадженню, що вказує на наявність, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. При цьому, прокурор посилається, на те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще недопитані судом, спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення в якому він обвинувачується. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України наявні, які не втратили своєї актуальності на даний час, оскільки судовий розгляд триває, свідки, потерпілий та обвинувачений не допитані, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосуванням електронного засобу контролю.
Прокурор просив клопотання задоволити та обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.
Підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.
Потерпілий ОСОБА_6 не заперечив проти обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку:
Відповідно до п.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом у окремих випадках.
Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено до 7-ми років позбавлення волі.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Прокурором у клопотанні та судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено відповідальність у вигляді до 7-ми років позбавлення волі, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід застосувати міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Вирішуючи питання про обґрунтованість клопотання прокурора про обрання до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд, зважаючи на суспільну небезпечність вчиненого злочину, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років та особи обвинуваченого, що свідчить про наявність ризиків переховування від суду, істотно перешкоджати кримінальному провадженню, яке ще не почалось розглядом по суті, та можливість обвинуваченого вплинути на свідків та потерпілого, які ще не допитувались під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У клопотанні прокурор просить здійснювати домашній арешт за місцем реєстрації та проживання обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 .
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, колегія суддів вважає, що наявні підстави для обрання запобіжного заходу домашній арешт, альтернативні (більш м`які) запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність застосування такої міри запобіжного заходу, як домашній арешт із визначенням строку у межах двох місяців, відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, передбачених цією нормою закону, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Керуючись: ст. ст. 176, 177, 178, 181, 193, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, задоволити.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 16 січня 2020 року по 16 березня 2020 року, включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , такі обов`язки:
1) прибувати до суду за кожною вимогою;
2) не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи.
Зобов`язання, зазначені у пункті 2 цієї ухвали, застосовуються до обвинуваченого на строк 2 (два) місяці з дати винесення цієї ухвали. Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.
Порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування більш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Після закінчення цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Вручити копію цієї ухвали всім учасникам негайно після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 ..
Ухвала оскарженню не підлягає, відповідно до ч.2 ст.392 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1