Провадження № 1-кп/734/115/20 Справа № 734/984/20
В И Р О К

іменем України

27 квітня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000102, відомості про яке внесені 05 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, 12 вересня 2019 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

12 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 . 14 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» і Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три) роки. За наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 196 солдата ОСОБА_3 зараховано 14 вересня 2019 року до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення. 21 жовтня 2019 року за наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 243 солдат ОСОБА_3 відкомандирований на навчання до 7-ої навчально-механізованої роти військової частини НОМЕР_2 . Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1, 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем військової служби за контрактом, конституційним обов`язком якого є захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, із 17 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, що діє до цього часу.

Однак, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та поважних причин, знаючи про те, що повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 12 листопада 2019 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_1 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. 03 квітня 2020 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) та цього ж дня доставлений до розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , де продовжив виконувати обов`язки військової служби. Солдат ОСОБА_3 , будучи відсутнім на військовій службі у період із 12 листопада 2019 року до 03 квітня 2020 року обов`язки військової служби не виконував, правоохоронні органи та органи державної влади про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

06 квітня 2020 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 06 квітня 2020 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 06 квітня 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, і вважає необхідним затвердити вказану угоду, призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 06 квітня 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати із часу його фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя