Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/114/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

представника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0008412 за апеляційною скаргою представника неповнолітнього потерпілого адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, с. Вітольдів Брід, Первомайського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, студента 1 курсу групи № 101, Державного навчального закладу «Кіровоградський професійний ліцей імені Героя Радянського Союзу О.С. Єгорова», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Згідно зі ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_11 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_11 , а у випадку недостатності коштів у неповнолітньої з його законного представника ОСОБА_12 на користь держави 6435 грн. 00 коп. судових витрат за проведення судової експертизи.
Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 , а у випадку недостатності коштів у неповнолітнього з його законного представника ОСОБА_12 , на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_13 2431 грн. 11 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В решті заявлених вимог відмовлено.
ВСТАНОВИВ:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим та засуджений за те, що він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України за наступних обставин.
22.07.2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на вулиці, неподалік від магазину «АТБ», який розміщений по вул. Попова, 9 г, в місті Кропивницькому. В цей час він побачив раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_13 .
На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у неповнолітнього ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень. Так, діючи умисно та цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_11 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_13 і наніс численні удари руками і ногами в область голови, шиї, і тулуба останнього, чим спричинив неповнолітньому потерпілому відповідно до висновку експерта №1418/1383 від 25.10.2017 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми: забій головного мозку легкого ступеню, синець та набряк в ділянці правої вушної раковини, закритої тупої травми шийного відділу хребта, розтягнення зв`язок шийного відділу хребта, садна на лівому ліктьовому суглобі, які відносяться до категорії середнього ступені тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я, терміном понад 21 добу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник неповнолітнього потерпілого адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та обрати міру покарання йому у виді позбавленні волі в межах санкції даної статті.

Також, цивільний позов, заявлений в інтересах ОСОБА_8 та потерпілого неповнолітнього ОСОБА_13 , задовольнити в повному обсязі про відшкодування матеріальної - 7098.63 ( сім тисяч дев`яносто вісім грн. 63 коп) грн. та моральної шкоди - 80 000.00 ( вісімдесят тисяч) грн. на їх користь з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 солідарно.

На думку представника даний вирок, ухвалений судом першої інстанції, є незаконним, має бути скасований повністю й ухвалений новий вирок з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з незрозумілих підстав суд першої інстанції не визнав Висновок судово-психологічної експертизи, проти якого учасники процесу не заперечували, та що суперечить закону та порушує права і інтереси потерпілого.

Зокрема, на висновки та думку представників СЮП та служби у справах дітей також слід відноситься критично, які не відповідають фактичним обставин справи.

В наслідок злочинних і неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_11 неповнолітній потерпілий ОСОБА_13 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ДОЛ з 22.07. по 15.08.2017 р. Продовжував лікування у вересні 2018 року, продовжує перебувати на обліку у невролога, травматолога і психолога, звільняється від фізичних навантажень на фізкультурі за наслідками отриманих травм, у тому числі ЧМТ. Для відновлення стану здоров`я потерпілого потребується тривалий час та матеріальні витрати.

За час перебування на лікуванні та після витрачання особистих коштів у розмірі на придбання ліків згідно чеків 2848,63 грн, пошкоджений рюкзак та зірвані сонцезахисні окуляри - 1250 грн. Додаткові витрати на ліки, транспортні витрати, харчування - 3000 грн., усього на суму 7 098,63 (сім тисяч дев`яносто вісім грн 63 коп.).

ОСОБА_13 продовжує перебувати на обліку невропатолога, потребує психологічної допомоги та повторного лікування амбулаторно і необхідності стаціонарного лікування і оздоровлення.

В наслідок заподіяних ушкоджень, злочинних дій, жорстокості побиття, багато чисельних травм, тривалості хвороби, необхідності відновлення попереднього стану, пережитими фізичними травмами, страждання, ризик втрати життєдіяльності та враховуючи характер побиття, більш в ділянку голови, вушної раковини, шиї існувала реальна загроза настання летальних наслідків та завдяки втручання сторонніх людей було зупинене побиття та знущання.

Так, за висновками експерта № 1383 від 17 - 25.10.2017 року та № 1483/1383 від 25.10.2017 року, на підставі медичних даних, протоколу слідчого експерименту від 17.10.2017 р. за постановами слідчого від 22.07.2017 р., 17.10.2017р. встановлено наявність тілесних ушкоджень у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості.

Відповідно до висновків експерта за результатом проведення судово- психологічної експертизи № 57/18-23 від 01.02.2018 року проведеної Київським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз Черкаським відділенням (ЧВ КНДІСЕ):

-Ситуація, що досліджується у кримінальному провадженні №0008412 та яка виникла в наслідок кримінального правопорушення, а саме нанесення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості неповнолітньому ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 - є психотравмуючою.

-Неповнолітньому ОСОБА_13 спричиненні страждання (моральна шкода) за умов ситуації, а саме нанесення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що досліджується у кримінальному провадженні №0008412 за сукупністю всіх обставин.

-Можливий розмір грошової компенсації за завданні страждання (моральну шкоду) неповнолітньому ОСОБА_13 - становить 270 МЗП , розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення.

Висновки вищезазначених експертиз СМЕ, судово-психологічної не спростовані, є належними та допустимими доказами без будь-яких заперечень, в тому числі зазначені ушкодження згідно Епікрізу № 1360/06 від 22.07.2017 року свідчать про жорстокість побиття, небезпечного для життя, та тривалий розлад здоров`я.

Тому на думку апелянта, сума відшкодування матеріальної і моральної шкоди з урахуванням вимог Закону, обставин справи є неповною, а моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. взагалі не може бути прийнятною.

Протягом двох з половиною років з часу скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_11 та його представник жодного відшкодування та будь якої участі або допомоги потерпілому не здійснювали окрім глазування.

Вимога про відшкодування моральної шкоди ставиться 80 000 грн відповідно до висновку експерта, вимог ЦПК і з урахуванням стану здоров`я потерпілого, його відновлення та характеру злочину, тривалість розладу здоров`я, незручності через лікування, змінами у житті та у подальшому лікуванні та оздоровленню.

Також апелянт зазначає, що висновок суду про позитивні характеризуючи дані ОСОБА_11 , його каяття, що він є студентом першого курсу Кіровоградського професійного ліцею, слід відноситись критично, оскільки за наданими до суду відомостями у порядку ст.290 ч. 11 КПК України 01.11.2018 року про відрахування ОСОБА_11 з навчального закладу 26.06.2018 року та про негативні відомості щодо його навчання та поведінку, які судом прийняті до матеріалів справи.

Проте, у вироку взагалі відсутні характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_11 та не надана відповідна оцінка при обранні міри покарання і розгляді цивільного позову.

Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_15 неодноразово не з`являлися у судове засідання без надання будь-яких підтверджень поважності їх відсутності. У той час, коли неповнолітній потерпілий та його представник протягом слухання справи завжди законослухняно з`являлися до суду.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілого, законного представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, прокурора, захисника, обвинуваченого та його законного представника, які заперечили щодо задоволення апеляційних вимог посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом жодним учасником судового розгляду не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

На підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_11 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65,66,67 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, щовідповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Колегія суддів вважає, що своє рішення щодо виду та розміру покарання суд першої інстанції належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання.

Зокрема судом першої інстанції враховано, що злочин вчинений обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Як особа ОСОБА_11 за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліках у лікарнях не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття та вчинення злочину будучи неповнолітнім. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зваживши наведене прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.ст. 75, 104 КК України

Апеляційні доводи про несправедливість покарання призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_11 в наслідок м`якості, колегія суддів знаходить безпідставними, оскільки призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим, а рішення про звільнення його з встановленням іспитового строку є необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки таке покарання повною мірою відповідає меті покарання визначеного ст. 50 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтованих доводів щодо необхідності призначення ОСОБА_11 , покарання з реальним його відбуванням, в апеляційній скарзі не наведено. Відсутнє також обґрунтування щодо неправильного звільнення неповнолітнього обвинуваченого на підставі ст. ст. 104, 75 КК України, а тому апеляційні вимоги щодо призначення ОСОБА_11 більш суворого покарання, задоволенню не підлягають.

Також, не підлягають задоволенню апеляційні вимоги представника потерпілого про необхідність збільшення розміру суми у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди за цивільним позовом, виходячи з наступного.

Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представником потерпілого ОСОБА_7 , заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_13 7098 грн. 63 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 800000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених матеріальних витрат суд першої інстанції обгрунтовано враховував витрати на придбання ліків відповідно до наданих суду копій квитанцій, які підтверджують понесені на лікування потерпілого витрати, а саме в сумі 2431,11 грн., які і стягнув з обвинувачуваного.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що представником потерпілого не представлені висновки лікарів, якими б обґрунтовувалася необхідність відповідного раціону харчування і інших витрат, зокрема додатково понесених ним транспортних витрат, витрат на харчування, сонцезахисні окуляри та рюкзак, а тому рішення районного суду про відмову у задоволенні цивільного позову в цій частині є обґрунтованим.

Також, колегія суддів зазначає, що цивільним позивачем до суду апеляційної інстанції також не надано відповідних доказів в обґрунтування зазначених витрат.

Посилання апелянта на необхідність продовження лікування потерпілого його обстеження та оздоровленя у майбутньому не є підставою для зміни судового рішення, а можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, шляхом пред`явлення цивільного позову винній особі.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь потерпілого моральних збитків, колегія суддів вважає, що районний суд правильно врахував перенесений потерпілим фізичний біль та страждання, які він зазнав від ушкодження здоров`я та душевних стражданнях, у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченого, а тому обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність стягнення з винної особи на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральних збитків відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілого, а тому підстави для його збільшення у колегії суддів відсутні.

Рішення суду першої інстанції щодо вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого відповідає положенням п. 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

При цьому, суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно дослідив обставини справи, з`ясував характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, та виклав у вироку належну оцінку таким обставинам.

Отже, вказаних вимог Закону та роз`яснень викладених у Пленумі Верховного Суду України, судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження повною мірою дотримано.

Апеляційні доводи про те, що суд першої інстанції не надав належну оцінку висновку судово- психологічної експертизи № 57/18-23 від 01.02.2018 року щодо можливого розміру грошової компенсації за завданні страждання (моральну шкоду) неповнолітньому ОСОБА_13 , яка становить 270 МЗП, то вони є безпідставними, оскільки висновок експерта не має для суду заздалегідь установленої сили й оцінюється разом з іншими доказами за правилами, передбаченими для оцінки доказів. Тобто, у суду немає прямого обов`язку погоджуватися з висновком щодо розміру моральної (немайнової) шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції застосовуючи принципи розумності та справедливості, враховуючи всі обставини кримінального провадження, з урахуванням душевних страждань потерпілого, яких він зазнав у наслідок злочину, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, таких як стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, прийшов до правильного висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди, в сумі 2000 гривень.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року, стосовно ОСОБА_11 без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника неповнолітнього потерпілого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року, стосовно ОСОБА_11 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2