ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/44/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/454/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання задоволено.
Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язано державного реєстратора внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів.
Виконання ухвали покладено на слідчого СВ Куп`янського ВП ГУНП України Харківській області ОСОБА_7 .
Слідчим суддею в ухвалі зазначено, що слідчий СВ Куп`янського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з начальником Куп`янського відділу Ізюмської місцевої прокуратури в Харківській області ОСОБА_8 про накладання арешту на майно - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , та зобов`язання державного реєстратора внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів, по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 13.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (а.с.67-68).
Слідчим в клопотанні про арешт майна вказано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю.
19.11.2019 р. прокурором Харківської області з урахуванням доказів, отриманих під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, у відношенні ОСОБА_6 , яка є депутатом Шевченківської районної ради Харківської області VII скликання, складе письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
На підставі постанови першого заступника прокурора Харківської області про дорученні здійснення досудового розслідування слідчому іншого органу від 18.12.2019 року змінені підслідність, досудове розслідування у кримінальному провадженні доручено проводити СУ Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області.
При цьому встановлено, що згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в ході аналізу якого встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_6 , окрім іншого майна, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є договір дарування, Р №2324, 08.11.2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_9 .
В обгрунтування клопотання слідчим вказано, що з метою забезпечення відшкодування Державі збитків від вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 необхідно накласти арешт на майно, що належить останній на праві приватної власності та є єдиною житловою площею, що перебуває у володінні вказаної особи, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.1-4)
Слідчим суддею, задовольняючи клопотання слідчого, вказано, що вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подано клопотання, беручи до уваги, наявність підстав для арешту майна щодо необхідності такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, та приходить до висновку про його задоволення (а.с.67-68).
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29.01.2020 року у кримінальному провадженні № 0000185 від 13.07.17 за ч.1 ст.197-1 КК України про накладення арешту на квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Куп`янського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000185 від 13.07.17 за ч.1 ст.197-1 КК України про накладення арешту на квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (а.с.73-74).
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК України та такою, що підлягає скасуванню.
Прокурор та власник майна, на яке накладено арешт в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

05.03.2020 року, електронною поштою до Харківського апеляційного суду, прокурором надіслано заяву, в якій останній просив розглянути скаргу ОСОБА_6 без представника Ізюмської місцевої прокуратури, в зв`язку із зайнятістю прокурорів прокуратури в інших процесах.

Крім того, в зазначеній заяві, прокурором повідомлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000185 направлено до Шевченківського районного суду Харківської області для розгляду по суті.

Відсутність осіб, які беруть участь у судовому засіданні, в силу вимог ч.4 ст.405 КПК України не є перепоною для проведення апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судових матеріалів вбачається, що в провадженні начальника Куп`янського відділу Ізюмської місцевої прокуратури ОСОБА_8 перебувають матеріали досудового розслідування за №0000185 від 13.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.
Як вбачається з клопотання про арешт майна в зв`язку з тим, що умисними діями ОСОБА_6 , заподіяна матеріальна шкода Державі на загальну суму 239 550,49 грн., з метою відшкодування заподіяної шкоди виникла необхідність накласти арешт на нерухоме майно - квартиру, які належать підозрюваній ОСОБА_6 на праві приватної власності (а.с.1-4).

Таким чином метою для накладення арешту на майно визначено лише відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, крім іншого, є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
В клопотанні вказано, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в ході аналізу якого встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_6 , окрім іншого майна, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є договір дарування, Р №2324, 08.11.2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_9 ..
Слідчим суддею зазначено, що метою накладення арешту на вказане майно є відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України та спричинення внаслідок її незаконних дій матеріальної шкоди Державі у загальному розмірі 239 550,49 грн.(а.с.68).

Судова колегія не погоджується з даним висновком.
Слідчим суддею не врахована відсутність доказів того, що у клопотанні та доданих на його обґрунтування матеріалах відсутні посилання про те, що заявлено цивільний позов та наявність цивільного позивача, а тому підстав для накладення арешту на майно, належне підозрюваній, з метою відшкодування шкоди немає.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до абзацу 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Між тим, вказані вимоги КПК України слідчим при поданні клопотання виконані не в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

В ч.5 ст.132 КПК України чітко регламентовано, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Між тим, під час розгляду клопотання слідчим суддею не здобуто, а слідчим та прокурором не доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно.

Судова колегія вважає відсутність посилання в ухвалі слідчого судді на порушення ч. 1 ст. 173 КПК України та факт недоведеності в клопотанні слідчого необхідності накладення арешту на вказане майно за відсутності правових підстав для арешту майна неприйнятним.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею не дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, зміст ухвали слідчого судді не відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Таким чином ухвала слідчого судді від 29.01.2020 року належним чином невмотивована іне відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Наявний стан речей на переконання судової колегії є неприйнятним та є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Посилання прокурора на те, що обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000185 направлено до суду першої інстанції без зазначення дати не суттєве, воно не дає змогу судовій колегії визначити чи настали обставини передбачені п.5 ч.1 ст.3 КПК України, а ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою в строк передбачений ст.395 КПК України.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 та скасування ухвали слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2020 року.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу власника майна, на яке накладено арешт ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2020 року про задоволення клопотання слідчого СВ Куп`янського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_7 щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000185 від 13.07.17 за ч.1 ст.197-1 КК України про накладення арешту на квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 скасувати.
Винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Куп`янського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000185 від 13.07.17 за ч.1 ст.197-1 КК України про накладення арешту на квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: