У Х В А Л А

13.02.2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участі з участю слідчого ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 , секретаря судових засідань ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, машиніста дорожньої техніки ТОВ «Агрошляхбуд-М», раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,-

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним вище клопотанням, яке обґрунтовує наступним.

05 грудня 2019 року приблизно о 19 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 , діючи в групі з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, знаходячись на автодорозі сполученням «Мукачево-Рогатин-Львів», що неподалік ресторану «Корал», в с.Верхній Коропець, Мукачівського району, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно з мотивів явної неповаги до суспільства, із застосуванням належної йому вогнепальної гладкоствольної зброї - рушниці «Huglu XR7» з серійним номером № НОМЕР_1 та рушниці «Core LZR-G01» з серійним номером № НОМЕР_2 , а також інших предметів спеціально пристосованих та заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, грубо порушили громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, що виразилось в усвідомленому та умисному ігноруванні правил дорожнього руху, а також правил поведінки, моральності та добропристойності, зверхньому ставленні до працівників, які здійснюють дорожньо-ремонтні роботи за рахунок безпричинного нанесення їм тілесних ушкоджень заздалегідь заготовленими та пристосованими предметами, при цьому здійснюючи постріли з вогнепальної гладкоствольної зброї.

Внаслідок вчинення хуліганських дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , крім цього було припинено на 2 години працівниками ТОВ «ШБУ-77» виконання ремонтно-будівельних робіт на автодорозі сполученням «Мукачево-Рогатин-Львів», як наслідок завдало ТОВ «ШБУ-77» матеріальної шкоди на суму 300000 гривень, яка полягала у несвоєчасній укладці дорожнього покриття асфальтовою сумішшю, що у свою чергу призвело до втрати нею якісних характеристик, а також створило водіям і пасажирам, які в цей час рухались по дані ділянці дороги, незручності так як внаслідок хуліганських дій утворився на цій ділянці дороги великий затор автомобілів.

Органом досудового слідства ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосування вогнепальної зброї, іншого предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

06.02.2020 року стороною обвинувачення, відповідно до ст.278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Мукачево, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, машиністу дорожньої техніки ТОВ «Агрошляхбуд-М», раніше не судимому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України кваліфікуючими ознаками якого є хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосування вогнепальної зброї, іншого предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Обставини викладені в повідомленні про підозру ОСОБА_4 сторона кримінального провадження обґрунтовує зібраними у справі доказами.

Слідчий вказує на те, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, а обставини злочину дають органу досудового розслідування підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 , особисто, чи шляхом використання своїх зв`язків, може незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань в суді під час судового розгляду.

Таким чином слідчий обґрунтовує клопотання тим, що з урахуванням характеру, суспільного резонансу та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обставини вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується, оскільки даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного ухилитися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконно впливу на потерпілих та свідків, чи у будь-який інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, а також може вчинити інший подібний злочин, а також враховуючи, відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, аніж тримання під вартою не зможе запобігти наведеним вище ризикам.
У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення даного клопотання з мотивів його необґрунтованості та безпідставності з підстав, викладених у письмових запереченнях на клопотання від 12.02.2020 року.

Зокрема сторона захисту вказує на те, що особи, які вказані у клопотанні, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не є підлеглими підозрюваного та не підпорядковуються йому, вони вже були допитані в якості свідків даного кримінального провадження та попереджені про кримінальну відповідальність за неправдиві покази, крім того всі свідки проживають за межами Закарпатської області. Також наголошують на тому, що подія яка стала підставою для початку досудового розслідування мала місце 05.12.2019 р., а підозру про вчинення злочину було вручено ОСОБА_16 через два місяці і за вказаний період жодні особи не звертались до правоохоронних органів стосовно вчинення тиску на них як учасників кримінального провадження з боку ОСОБА_4 . Також сторона захисту вказує на те, що з матеріалів клопотання та врученої підозри не вбачається зв`язок ОСОБА_4 з іншими підозрюваними по даній справі та докази, що саме ним вчинювалось насильство стосовно працівників дорожньої служби та нанесення їм тілесних ушкоджень.
Підозрюваний ОСОБА_4 пояснив у судовому засіданні, що здійснив постріли угору для зупинення бійки з власної зареєстрованої зброї і з жодних показів свідків не вбачається, що ОСОБА_4 прибув на місце пригоди разом з іншими підозрюваними на автомобілі БМВ сірого кольору, наносив удари будь-якими предметами по іншим учасникам з мотивів явної неповаги до суспільства. При цьому, наголосив, що безпосередньо між ОСОБА_4 та іншими особами взагалі не існувало такої згуртованості та узгодженості їхніх дій, яка б свідчила про тісне поєднання їх зусиль, спрямованих на досягнення єдиного злочинного результату. Також акцентує увагу на тому, що постріли були спрямовані вгору для припинення бійки, до якої ОСОБА_17 взагалі не має жодного відношення і внаслідок пострілів, ні майну, ні здоров`ю інших осіб шкоди завдано не було, ОСОБА_4 повернувся в м. Мукачево та здав зброю на відповідальне зберігання до Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області.
ОСОБА_4 також пояснив, що працює на посаді машиніста дорожньої техніки ТОВ «Агрошляхбуд-М», має у власності транспортний засіб та нерухоме майно і відповідно обрання підозрюваному запобіжного у вигляді тримання під вартою фактично призведе до неможливості виконання його посадових обов`язків та позбавить його будь-якого заробітку. Між тим, ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем роботи, відповідально й добросовісно виконує свої обов`язки, дисциплінований, суворо дотримується правил трудового розпорядку, раніше не судимий, не повідомлявся про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; майнова шкода ніби то завданим злочином з підозри не вбачається, порушень процесуальної поведінки, в т.ч. нез`явлення на виклик слідчого не допускав.
Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового слідства - СУ ГУ Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосування вогнепальної зброї, іншого предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

06.02.2020 року стороною обвинувачення, відповідно до ст.278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Мукачево, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, машиністу дорожньої техніки ТОВ «Агрошляхбуд-М», раніше не судимому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Обставини викладені в повідомленні про підозру ОСОБА_4 сторона кримінального провадження обґрунтовує зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом заяви про вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; протоколом огляду місця події від 05.12.2019 року.;допитом потерпілого гр. ОСОБА_11 ; допитом свідка гр. ОСОБА_13 ;допитом свідка гр. ОСОБА_12 ; допитом свідка гр. ОСОБА_14 ;допитом свідка гр. ОСОБА_15 ; висновком судово балістичної експертизи від 04.02.2020 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Сторона обвинувачення вказує на існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином.

Сторона захисту натомість спростовує наявність наведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у письмових запереченнях на клопотання.

У відповідності до п.9 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Відповідно до ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років.

Положеннями ч. 1 ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ч. 2 вказаної норми закону передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Проаналізувавши зазначені стороною обвинувачення ризики, слідчий суддя приходить до переконання, що такою не доведено факт переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду під час досудового слідства, які і не доведено факт здійснення впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, які згідно пояснень сторони захисту не є підлеглими підозрюваного та проживають у відмінному від нього місті. Також матеріали клопотання не містять жодних даних сприводу перешкоджання підозрюваним здійсненню досудового слідства будь-яким чином.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити її належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд констатує, що їх можливе настання не доведено прокурором жодним доказом. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявність ризиків, зазначених у ст. 177 цього кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Також при обранні виду запобіжного заходу враховуються й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року, не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі "Мамедова проти РФ" від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Так, у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».
При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).
Так встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, офіційно працює, має постійний дохід, а також право власності на нерухоме майно, відомості сприводу скарг на негідні вчинки з його боку за місцем проживання(роботи) в матеріалах клопотання відсутні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати місце проживання цілодобово або в певний період доби (ч.1 ст. 178 КПК України).
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю та забороною залишати місце постійного проживання у нічний період доби, а саме з 22 год 00 хв. до 07.год 00 хв., і вказаний запобіжний захід на думку суду буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, що визначені ст.177 КПК України.
Керуючись ст.ст.176, 178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, суд-,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби, а саме з 22 год 00 хв по 07 год 00 хв., заборонивши йому залишати постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1)прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
2)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків два місяці, а саме до 12.04.2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 14.02.2020 року о 10 год 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1