Житомирський апеляційний суд
Справа №287/559/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000017 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, студента 3-го курсу Житомирського державного університету ім. І. Франка, не працюючого, не інваліда, не депутата, потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням йому трьох років іспитового терміну, поклавши на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди стягнутої із ОСОБА_8 на її користь до 300000 гривень. Вважає вирок суду в частині призначеного покарання занадто м`яким.

Зазначає, що задовольняючи частково цивільний позов про відшкодування моральної шкоди суд недостатньо врахував наслідки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, крім того, посилається на необхідність встановлення слухового апарата внаслідок погіршення слуху після дорожньо-транспортної події та перебування її в інвалідному візку. Вказує, що моральну шкоду їй спричинено неправомірними діями обвинуваченого, внаслідок яких вона тривалий час проходила лікування та потребує додаткового лікування, змінилися умови її життя, вона постійно відчуває незручності, пов`язані з наслідками травмування.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілої обвинувачений ОСОБА_8 вказав про безпідставність доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу, у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

У задоволенні цивільного позову прокурора Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави, в особі Олевської міської ради Житомирської області до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 3939,63 грн., відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у часткове відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 5148 (п`ять тисяч сто сорок вісім) грн. 00 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 13 січня 2019 року о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Меrсеdеs-Веnz», моделі «213CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в технічно справному стані, рухався по автодорозі сполученням с.Білокоровичі - смт.Бучмани Олевського району, в напрямку смт.Бучмани Олевського району Житомирської області. На перехрещенні нерівнозначних автодоріг, сполученням с.Білокоровичі - смт.Бучмани - Київ - Ковель, при виїзді з другорядної дороги, в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), який зобов`язує водія дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі; вимог п.п.10.1., 16.3. та 16.11. ПДР України, які зобов`язують водія транспортного засобу перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; в разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою (стоп-лінією), а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини; на перехресті нерівнозначних доріг, водія, що рухається по другорядній дорозі, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, - де ОСОБА_8 , при виїзді на вищевказане перехрещення доріг не впевнився в безпечності своїх дій, не надав переваги в русі транспортним засобам, що рухалися по головній дорозі і наближалися до зазначеного вище перехрестя, не зупинився перед краєм перехрещуваної проїзної частини та виїхав на перехрещення нерівнозначних доріг де вчинив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній автодорозі, сполученням Київ Ковель, у напрямку м.Київ, де в салоні вказаного автомобіля перевозив пасажирів ОСОБА_10 і іншу невстановлену органом досудового розслідування особу жіночої статі.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій автомобіля марки «ВАЗ-2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна та закритого перелому проксимальної фаланги 2-го пальця лівої кисті з допустимим зміщенням, які відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи № 24 від 20.03.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров`я. Пасажир автомобіля марки «ВАЗ-2110», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки зі зміщенням, які згідно до висновку експерта судово-медичної експертизи № 18 від 20.03.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, доводи представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги та прокурора в підтримання апеляційної скарги в частині розміру моральної шкоди, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в діях, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав щире каяття у вчиненому злочині, добровільне повне відшкодування матеріальної шкоди Державі, потерпілому ОСОБА_11 та потерпілій ОСОБА_10 .
Крім того, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 готовий нести кримінальну відповідальність, не заперечував проти позбавлення його права керування транспортними засобами, з урахуванням пом`якшуючих обставин, позиції потерпілого ОСОБА_11 , який просив суд призначити обвинуваченому мінімальне покарання (а.п.63), позиції потерпілої ОСОБА_10 та її представника, які просили застосувати до ОСОБА_8 максимальне покарання, передбачене ч.1 ст.286 КК України, думки прокурора, який з врахуванням пом`якшуючих обставин, особи обвинуваченого, який вперше вчинив злочин з необережності, його віку, того, що він є студентом та потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії, позитивної характеристики за місцем проживання, просив суд суворо не карати обвинуваченого, тому суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та обрав йому покарання в межах санкції частини статті обвинувачення, за якою він притягається до кримінальної відповідальності у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, його відношення до наслідків скоєного та пом`якшуючих обставин, встановлених судом першої інстанції, на переконання колегії суддів ОСОБА_8 не є суспільно-небезпечною особою, а це істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом обставин та наслідків вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини повністю враховані судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апелянтом не наведено переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Щодо вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 в порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 зокрема про відшкодування на її користь моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. (а.п. 19-22).

Вказані вимоги судом першої інстанції задоволено частково та стягнуто на користь потерпілої з обвинуваченого ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань потерпілої, даних про особу обвинуваченого та його майнового стану.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з визначеним розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції не достатньо враховано наслідки неправомірних дій обвинуваченого, а саме : заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження, у зв`язку з чим вона проходила тривале лікування та вимушені зміни в її житті.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничихстосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Разом з тим, доводи апелянта про те, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, вона вимушена пересуватися на інвалідному візку та користуватися слуховим апаратом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно висновку експерта № 18 від 20.03.2019 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ліктьової кістки зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та закриту черепно-мозкову травму (а.п.121-122).
Проте, доказів того, що саме внаслідок зазначених тілесних ушкоджень у потерпілої погіршився слух та вона вимушена пересуватися в інвалідному візку, потерпілою та її представником суду не надано. Крім того, згідно довідки МСЕК від 28.05.2019 року потерпіла ОСОБА_10 не визнана інвалідом (а.п.44).
За таких обставин, враховуючи характер та обсяг страждань потерпілої ОСОБА_12 , тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, особу обвинуваченого, який є студентом та вчинив необережний злочин, апеляційний суд вважає необхідним збільшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої до 50 000 гривень. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: