Номер провадження:1-кс/521/5276/19
У Х В А Л А
12 вересня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, слідчий суддя
В С Т А Н О В И В:
20 серпня 2019 року до Малиновського районного суду м.Одеси надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна. В клопотанні ОСОБА_4 просить скасувати арешт, накладений слідчим суддею Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 згідно ухвали від 02.07.2019 року на автомобіль марки «BMW 318I» з номерними знаками НОМЕР_1 , регіон №16, який було вилучено у ході огляду місця події від 15.06.2019 року.
Слідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.07.2019 року накладено арешт на автомобіль марки «BMW 318I» з номерними знаками НОМЕР_1 , якою користується ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що даний предмет - автомобіль зберіг на собі сліди злочину та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0001953, тобто арешт на вищевказане майно накладався в зв`язку з необхідністю забезпечення збереження речових доказів в рамах кримінального провадження № 0001953 від 15.06.2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед судом їх переконливості.
Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України заявник вказує, що відсутні правові підстави для накладення арешту, не встановлено розумність і співмірність обмеження права власності, не зазначено та необґрунтовано, яким чином майно, на яке накладено арешт, має відношення до кримінального провадження.
Встановлено, що з моменту вилучення в ОСОБА_4 майна минуло декілька місяців; по досудовому розслідуванню по кримінальному провадженню № 0001953 проведено експертизу, відповідно до якої вбачається, що на досліджуваному автомобілі BMW 318 І, номерний знак НОМЕР_1 , первинний ідентифікаційний номер кузова ( VIN ) піддавався зміні шляхом перебивання тринадцятого символу первинного маркування НОМЕР_2 на номер НОМЕР_3 . Ідентифікаційний номер двигуна НОМЕР_4 не змінювався, також відомості про причетність ОСОБА_4 до злочину в ЄРДР не вносились, йому не повідомлено про підозру у вчиненні злочину та щодо нього не здійснюється досудове розслідування.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Також суд звертає увагу на те, що мета накладення арешту на майно, а саме питання збереження речового доказу може бути досягнути шляхом передачі автомобілю на відповідальне зберігання особі - його фактичного володільця.
Отже, за встановлених судом обставин, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод третіх осіб, суд приходить до висновку, що на цей час відпала потреба в застосуванні арешту зазначеного майна.
Разом з тим, суд уважає за необхідне покласти відповідальність за зберігання зазначеного майна саме на ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 174, 372, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.07.2019 року на майно, а саме на: автомобіль марки «BMW 318I» з номерними знаками НОМЕР_1 .
Виконання ухвали слідчого судді доручити слідчому та прокурору.
Копію ухвали надіслати прокурору та заявнику.
Ухвала слідчого судді набирає законної з моменту її оголошення.
Ухвала слідчого судді, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1