Справа № 128/1904/15-к
УХВАЛА
Іменем України
09 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого- судді ОСОБА_1 при секретарі- ОСОБА_2 , за участю: прокурора - ОСОБА_3 , потерпілого- ОСОБА_4 , захисника- ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000000998 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 , маючи незняту і непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 27.01.2012, будучи найманим працівником ФОП ОСОБА_4 потерпілого у даному провадженні , у період з 27.04.2013 по 20.05.2013, перебуваючи на своєму робочому місці у приміщені ковбасного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно , з корисливого мотиву, спрямованого на таємне вчинення чужого майна , скориставшись що за його умисними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав з вищевказаного приміщення : льодогенератор вартістю 48 000 гривень, салорізку вартістю -12 000 гривень та електродвигун з коптильними камерами вартістю 3000 гривень, дві електродрелі загальною вартістю- 1 500 гривень, дві болгарки вартістю 1 500 гривень, електрозварювальний апарат вартістю 1 500 гривень, на загальну суму- 67 500 гривень, які належали потерпілому- роботодавцю ОСОБА_4 .
Реалізувавши свій злочинний намір до кінця, обвинувачений ОСОБА_6 з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 67 500 гривень, що в понад 117 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
09.01.2020у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 подав суду заяву про закриття провадження , яку мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_6 перебував зі ним у трудових відносинах, дане тому кримінальне провадження відноситься до категорії справ приватного обвинувачення. Тому, враховуючи відсутність на даний час будь-яких претензій з його боку до обвинуваченого, просить суд дане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки він відмовляється від обвинувачення у даному кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

09.01.2020 в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про наявність підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , оскільки кримінальним-процесуальним законом, станом на день виникнення правовідносин (вчинення злочину) передбачено, щокримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтею 185 КК України, якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого, тому на його думку суд повинен постановити ухвалу про закриття кримінального провадження, в разі відмови потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, до якого відноситься кримінальне правопорушення передбачене ст. 185 КК України, відповідно до положень ст. 477 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні , також просили закрити кримінальне провадження, задовольнивши заяву потерпілого.

Вивчивши заяву потерпілого, міркування щодо неї учасників даного кримінального провадження, оглянувши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд вважає, що заява потерпілого підлягає до задоволення, а кримінальне провадження за ч.3 ст.185 КК України -закриттю, з огляду на таке.

Судом установлено, що 01.04.2013 між ФОП ОСОБА_4 ( потерпілим) та фізичною особою ОСОБА_6 (обвинуваченим) було укладено трудовий договір строком на один рік між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно якого працівник зобов`язаний виконувати обов`язки різноробочого. Даний договір підписаний власноручно ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ( т.1 а.с.133).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Стаття 284 КПК України визначає підстави закриття кримінального провадження, а саме: пункт 7 ч. 1 цієї статті встановлює, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Якщо обставини передбачені п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Згідно матеріалів провадження кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України було скоєно обвинуваченим ОСОБА_6 з у період 27.04.2013 по 20.05.2013 відносно ОСОБА_4 , тому внесення відомостей до ЄРДР та досудове розслідування здійснювалось у формі приватного обвинувачення відповідно до п.3 ч.1 ст.477 КПК України в редакції до 10.01.2019 року, яка містила в собі ст. 185 КК України (крім крадіжки, вчиненої організованою групою) якщо вона вчинена чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого. (Пункт 3 частини першої статті 477 виключено на підставі Закону № 2227-VIII від 06.12.2017)
Судом також установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 на час вчинення злочину, що йому інкримінується, перебував у трудових відносинах з потерпілим та був найманим працівником у потерпілого, а також спричинив шкоду виключно його власності.
11.01.2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», яким було виключено п.3 ч.1 ст.477КПК України, що передбачав дане провадження у формі приватного обвинувачення.
Разом з тим, внесення змін до ст.477 КПК не позбавляє права потерпілого звернутися до суду із заявою про відмову від обвинувачення, оскільки досудове розслідування розпочато у формі приватного обвинувачення і тому має бути закінчено з дотриманням норм, що визначають особливості розгляду справ приватного обвинувачення.
Загальне правило щодо дії кримінального процесуального закону в часі відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК передбачає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16 вказано на те, що критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.
Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.
Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.
У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.
Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.
Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).
Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом».
Отже, системний аналіз приписів ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 та ст. 477 КПК свідчить, що волевиявлення потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є вирішальним у питаннях щодо початку та припинення (закриття) такого провадження. Виникнення у потерпілого права відмови від обвинувачення у такому провадженні нерозривно пов`язане із моментом реалізації початку досудового розслідування, і кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості обмеження названого права потерпілого в цьому провадженні.
Отже, позбавлення потерпілого під час судового провадження наявного в нього з початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення права на відмову від обвинувачення, шляхом звуження поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення (виключення п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК), не відповідатиме принципу правової визначеності як складової вимоги верховенства права. Так, законодавчі зміни в частині проваджень у формі приватного обвинувачення та, відповідно, обмеження права потерпілого на відмову від обвинувачення має базуватися на наданні можливості останньому передбачати наслідки своєї поведінки.
Тобто, потерпілий, який ініціював провадження у справі приватного обвинувачення та вже набув права на відмову від обвинувачення, повинен мати чітке розуміння наслідку змін законодавчого регулювання щодо своїх прав, а саме чи вправі буде він відмовитися від обвинувачення з метою закриття такого провадження.
Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №149/3394/18, провадження №51-3184км19.
Враховуючи те, що обвинувачений станом на час вчинення злочину був найманим працівником у потерпілого та відповідно до обвинувального акту завдав шкоду безпосередньо потерпілому ФОП ОСОБА_4 , при цьому потерпілий відмовився від обвинувачення у даному кримінальному провадженні і його відмова є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження, оскільки підлягає наданню у цьому кримінальному провадженні пріоритету застосування положень ст. 8, ч. 4 ст. 26 КПК перед приписами ч. 1 п. 5 КПК.
Тому, суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки обвинувачений проти цього не заперечує.

Керуючись п.7 ч.1 ,ч.7 ст.284, 342, 367,372,376 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілого ОСОБА_4 - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000000998 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,- закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повна ухвала суду проголошена 13.01.2020 о 12.45 годин.

Суддя: ОСОБА_1