Справа № 755/6310/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0010539 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Цибулів, Монастирищенського р-ну, Черкаської обл., українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, незаміжньої, працюючої ТОВ «Торговий дім «Карпатські мінеральні води, молодшим менеджером в оптовій торгівлі по роботі з ключовими клієнтами, має інвалідність ІІІ групи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 23.12.2019 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai i20», н.з. НОМЕР_2 , рухалася проїзною частиною вулиці Генерала Жмаченка, зі сторони вулиці А. Малишка, у напрямку бульвару Дарницький, у м. Києві.

У порушення вимог п.18.1 та Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 , допустила необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, проявила неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, біля будинку №16, за вулицею Генерала Жмаченка, у м. Києві, допустила виїзд керованого нею автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому вчинила наїзд на пішоходів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухалися по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля та мали перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до медичних закладів.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-505-2020 від 02.04.2020 року потерпіла ОСОБА_6 , 1986 року народження отримала тяжкі тілесні ушкодження: відкриту травму правої гомілки уламкові переломи нижньої третини діафізу великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, забійна рана по переднє-внутрішній поверхні гомілки в нижній третині (у проекції перелому).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-504-2020 від 06.04.2020 року потерпілий ОСОБА_7 , 2008 року народження отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, переломів передньої стінки лобної пазухи, решітчастих комірок з переходом на медіальну стінку правої орбіти, нижньої стінки правої орбіти з переходом на задню стінку верхньощелепної пазухи, кісток носа, гемосинусу, забійних ран перенісся з гематомою, верхніх повік обох очей, нижньої повіки правого ока з синцем на повіках правого ока; закриту травму правої гомілки у вигляді уламкових переломів обох кісток гомілки в проксимальних кінцях діафізів зі зміщенням уламків.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: заподіяння пішоходу ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень та пішоходу ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №12-2/469 від 17.02.2020 року у водія ОСОБА_3 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Hyundai i20», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 вимогам пункту 18.1 ПДР України.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що 23.12.2019 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, вона керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai i20», н.з. НОМЕР_2 , рухалася проїзною частиною вулиці Генерала Жмаченка, зі сторони вулиці А. Малишка, у напрямку бульвару Дарницький, у м. Києві та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований напроти будинку №16, за вулицею Генерала Жмаченка, у м. Києві, через погану видимість не побачила пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та своїм автомобілем здійснила на них наїзд, від чого останні отримали тілесні ушкодження. Просила суд не позбавляти її права керування транспортними засобами, оскільки автомобіль їй потрібен для роботи.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив не позбавляти обвинувачену ОСОБА_3 права керування транспортними засобами, оскільки остання потерпілим відшкодувала шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середнього ступеню тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, та кваліфікує її дії за ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого, особу обвинуваченої, яка незаміжня, працює, має ІІІ групу інвалідності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, уперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинуваченої до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченої, суд вважає за доцільне призначити їй покарання у виді позбавлення волі, та застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинувачену обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того в судовому засідання обвинувачена просила не позбавляти її права керування транспортними засобами, мотивуючи це тим, що вона працює і вказане обмеження завадить її роботі. Така позиція обвинуваченої, з урахуванням думки представника потерпілих, на погляд суду є обґрунтованою, тому суд не вбачає за доцільне застосовувати до ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні - автомобіль марки «Hyundai i20», н.з. НОМЕР_2 залишити у володінні ОСОБА_3 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати в розмірі 5 655 гривень 72 копійки за проведення експертиз №12-1/469 від 17.02.2020 року, №042-505-2020 від 02.04.2020 року та №042-504-2020 від 06.04.2020 року на користь держави.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: