Справа № 191/290/20
Провадження № 1-кп/191/36/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 03.01.2020 року відносно: ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.06.1994 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.81 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст..46-1 КК України виконання вироку відстрочено;

-28.07.2000 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.143, ст..44, ч.2 ст.140, ч.1 ст.215-3, ст.42 до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-17.06.2002 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190,ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

31.03.2006 року Амур Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ст.185 ч.2, ст..71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
- 30.11.2010 р. Амур Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.2, ст. 185 ч.3, 69,70 КК України на строк 2 роки 3 місяці;
- 23.04.2013 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 309 ч.1 КК. України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; 09.12.2015 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області покарання у вигляді штрафу замінено на громадські роботи; знятий з обліку 06.09.2016 року у зв`язку з відбуттям покарання;
- 06.07.2015 р. Бердянським міськрайонним судом Запорізьської області за ст. 185 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України від
відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік; знятий з обліку 02.08.2016 р.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 ,

Встановив:
ОСОБА_3 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив та знову повторно, вчинив умисний корисливий злочин.
Так, 02.01.2020 р.близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21150» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору який належить його сусіду ОСОБА_6 , з яким він на передодні вживав алкогольні напої, та достовірно був переконаний, що власник ОСОБА_5 , також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відпочиває у своєму будинку та його незаконні дії будуть не помічені.
З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 02.01.2020 р. о 19 годині 05 хвилин, прибувши до будинку АДРЕСА_2 , переконавшись в тому, що його протиправні дії залишаться непомітними, підійшов до гаражу, розташованого за межами вищевказаного домоволодіння, де шляхом вільного доступу зняв замок, який був навішеним на ворота гаражу, та переконавшись, що автомобіль «ВАЗ 21150» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, який належить ОСОБА_5 , перебуває саме там, визначив його як предмет свого злочинного посягання.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи біля воріт гаражу, ОСОБА_3 , відчинив навстіж незачинені на замок ворота гаражу, та прослідував на його територію, тим самим незаконно проник до приміщення гаражу, розташованого поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 , тим самим отримав доступ до вище вказаного автомобілю. Продовжуючи перебувати в приміщенні гаражу, ОСОБА_3 , переконався що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, відчинив незачинені водійські двері автомобілю «ВАЗ 21150» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сів за кермо та виявив, що ключі від автомобілю перебувають в замку запалення. Знаходячись в салоні автомобілю «ВАЗ 21150» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 розуміючи наслідки його протиправних дій, таємно, умисно, привів у дію двигун автомобілю ключами від замка запалення та на автомобілі покинув приміщення гаражу розташованого поряд з домоволодінням розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином ОСОБА_3 , незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 21150» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до висновку експерта №19/104-10/2/16 від 20.01.2020 р. становить 60504.03 грн., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно поєднане з проникненням у інше сховище.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим в повному обсязі, щиро розкаявся, просив суд суворо не карати. Підтвердив суду обставини, які викладені в обвинувальному акті, чому він так вчинив не може пояснити, але дуже розкаюється, просив надати можливість виправитись без позбавлення волі, оскільки у нього є малолітні діти на утриманні і він є єдиним кормільцем в родині.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку. Обвинувачений не заперечував проти розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав пояснення, що обвинувачений ОСОБА_3 - це його сусід. Вони ввечері 02.01.2020 року сиділи у потерпілого вдома і разом вживали алкогольні напої, потім потерпілий заснув. А коли прокинувся, то виявив, що із гаражу зник його автомобіль «ВАЗ 21150». Просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки у обвинуваченого малі діти і їх нікому буде кормити.

Оскільки сторонами кримінального провадження не оспорювались фактичні обставини справи, а судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, при цьому у суду відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, тому вислухавши думку сторін кримінального провадження, та роз`яснивши обвинуваченому положення ст.349 КПК України, в порядку частини 3 статті 349 КПК України, дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд дійшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно поєднане з проникненням у інше сховище.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України - є визнання винуватості, щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставина, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, яке є тяжким кримінальним правопорушенням, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, раніше судимий, визнав свою провину, розкаявся.

Також суд приймає до уваги те, що згідно до характеристики виданої виконавчим комітетом Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 і має склад сім`ї ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 2013 р.н.; ОСОБА_9 , 2015 р.н.; ОСОБА_10 , 2016 р.н.; ОСОБА_11 , 2018 р.н..

Обвинувачений пояснив суду, що він перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_7 і вона ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина, батьком якого є ОСОБА_3 , надав до матеріалів справи копію медичного свідоцтва про народження.

Також обвинувачений пояснив суду, що він працевлаштований за наймом, тобто не офіційно і роботодавець відмовляється надати йому довідку про працевлаштування. Але він працює і таким чином забезпечує всю родину, оскільки він єдина працездатна особа, і маленькі діти перебувають на його утриманні.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд приймає до уваги позицію потерпілого ОСОБА_5 , який просив суд призначити покарання обвинуваченому , не пов`язане з реальним позбавленням волі .

З урахуванням обставин справи та обставин, що характеризують обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.2 статті 289 КК України у вигляді позбавлення волі.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, також враховуючи, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає за необхідне для виправлення обвинуваченого призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
Призначення покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України відповідає принципу гуманізму, який закріплений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і надасть можливість обвинуваченому виправитись, піклуватись про свою родину.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України суд при призначенні покарання має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й ті норми Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також інші питання, пов`язані з призначенням покарання, що здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, у тому числі й тих положень, що передбачені ч. 2 ст. 59 КК.

Відповідно до цих положень, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини тощо. Якщо санкцією відповідної статті КК передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, але якщо злочин вчинено не з корисливих мотивів, то таке додаткове покарання не може бути застосовано. У цьому випадку повинна мати пріоритет у застосуванні норма Загальної частини КК, а саме - ч. 2 ст. 59 КК.

Оскільки під час судового розгляду не встановлено, що кримінальне правопорушення правопорушення було вчинено обвинуваченим ОСОБА_3 із корисних мотивів, то суд вважає справедливим призначити покарання без конфіскації майна.

Кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_5 , завдано матеріальної шкоди на суму 60504 гривень 03 копійок, яка під час досудового розслідування відшкодована в повному обсязі шляхом повернення викраденого майна. Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Судом вирішено питання про долю речових доказів, відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ч.3,ч.5, п.7, ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

Ухвалив:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 ( три ) роки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 не обирати.

Речовий доказ:

-автомобіль «ВАЗ 21150» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від замка запалювання та брилок сигналізації від автомобіля «ВАЗ 21150», які визнані речовими доказами ( а.с.24, 30 т.2) та передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили залишити у потерпілого ОСОБА_5 ;
-фрагменти слідів папілярних ліній , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження ( а.с.90 т.2)- після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінальної справи;
-CD-R диск « Alerus» з відеозаписом слідчого експерименту ( а.с.97 т.2) після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінальної справи.
Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Нікополь Дніпропетровської області, на користь держави витрати:

-в сумі 628,04 грн., пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № №19/104-10/2/16 від 20.01.2020 року,

-в сумі 1884,21 грн., пов`язані з проведенням судово- трасологічної експертизи № №19/104-7/3/55 від 22.01.2020 року,

Реквізити рахунку для зарахування : УК у Чечелівському районі м. Дніпра 24060300; номер рахунку ( IBAN): UA 5004008, МФО: 899998, ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код бюджетної класифікації: 24060300; Найменування коду бюджетної класифікації доходу: Інші надходження; призначення платежу: за експертизу №19/104-10/2/16 від 20.01.2020 року; за експертизу № №19/104-7/3/55 від 22.01.2020 року,

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1