печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000374 від 08.05.2014 року,-

В С Т А Н О В И В:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000374 від 08.05.2014 року, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі №757/4814/16-к . Просить скасувати арешт майна

В обґрунтування клопотання зазначено, що 04 лютого 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі №757/4814/16-к було накладено арешт на майно, а саме:
1. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 (частка власності 1/6).
2. Квартиру за адресою АДРЕСА_2 (частка власності 1/2).
Адвокат вказує, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є добросовісним набувачем та підверджується відповідними доказами. Зазначає, що ОСОБА_4 не має відношення до кримінальних правопорушень, відносно неї кримінальне провадження не відкривалось органом досудового слідства та їй не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України. Вважає, що арешт накладений необгрунтованно.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 надала до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутність.

Слідчий ОСОБА_6 подав до суду клопотання про розгляд клопотання у його відсутність та повідомив, що арешт накладено помилково через відсутність повної інформації в базі даних, щодо відомостей кому належить арештоване майно, та не заперечує щодо скасування арешту майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що 04 лютого 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, справа №757/4814/16-к, було накладено арешт на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
1. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 (частка власності 1/6).
2. Квартиру за адресою АДРЕСА_2 (частка власності 1/2).
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000374 від 08.05.2014 року задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 (частка власності 1/2) який був накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_7 від 04 лютого 2016 року у справі №757/4814/16-к за клопотанням слідчого в ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 в рамках кримінального проваження №0000374, внесено 08.05.2014 року до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1