Дата документу 22.02.2020
Справа № 334/932/20
Провадження № 1-кс/334/490/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000646 від 21 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2020 року старший слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000646 від 21 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21 лютого 2020 року, приблизно о 15 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Деу Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вулиці Богдана Хмельницького, від вулиці Добролюбова у напрямку проспекту Металургів в місті Запоріжжі. Попередньо ОСОБА_5 на перехресті вул. Богдана Хмельницького з вул. Добролюбова в м. Запоріжжі, допустив дотичний контакт керованим автомобілем з автомобілем «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 під час руху по вул. Богдана Хмельницького складала не менш ніж 90-100 км/год., що перевищує дозволену на даній ділянці проїжджої частини швидкість руху 50 км/год.

Під час руху перед перехрестям вул. Богдана Хмельницького з пр. Металургів, водій ОСОБА_5 діючи в порушення вимог п.10.1 ПДР України, де сказано:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», допустив безпричинний виїзд на смугу зустрічного руху, подальший виїзд за межі проїжджої частини вліво та наїзд на дорожній знак 2.1 (Надати дорогу) розділу 33 ПДР України.

Після виїзду за межі проїжджої частини вліво, водій ОСОБА_5 діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість застосувати міри екстреного гальмування для зупинки керованого транспортного засобу, вказаних заходів не вжив.

Натомість ОСОБА_5 продовжив рух з перевищенням дозволеної на даній ділянці проїжджої частини швидкості руху, виїхав на тротуар газону, що розділяє потоки зустрічних смуг по пр. Металургів, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перебувала на ньому та скоїв подальше зіткнення з бетонним відбійником.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди в кареті швидкої медичної допомоги.

21 лютого 2020 року, ОСОБА_5 затриманий в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

21 лютого 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 лютого 2020 року, в ході проведення якого зафіксовано всю слідову інформацію на місці дорожньо-транспортної пригоди, механічні пошкодження автомобіля «Деу Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , погодні та дорожні умови в місці події, положення трупу ОСОБА_8 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ;

матеріалами вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за фактом зіткнення з автомобілем «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років, у зв`язку з чим, виникла необхідність в обранні підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 :

- може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Крім того, ОСОБА_5 усвідомлює те, що вчинив кримінальне правопорушення, яке має незворотний характер, а також те, що шкода яка була завдана потерпілому, не може бути усунена, оскільки потерпілий загинув на місці ДТП. ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, що дає йому можливість постійної зміни місця проживання та переховування його від органів досудового розслідування та суду, що являється ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Необхідно взяти до уваги й те, що ОСОБА_5 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і невідворотність покарання, знаходячись на волі, зможе перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог слідчого, прокурора та суду про явку до органу досудового розслідування, шляхом зміни свого контактного номеру телефону, зміни місця проживання та може взагалі покинути територію України, що в свою чергу унеможливить врученню повісток про його виклик до слідчого, прокурора чи суду, що являється ризиком, передбаченим п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 знаходячись на волі може незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, шляхом їх умовляння чи погроз, що являється ризиком, передбаченим п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

при обранні особистого зобов`язання підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та відсутність дієвого контролю за виконанням підозрюваним такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання, є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

відомості щодо осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, органу досудового розслідування не відомі, що унеможливлює обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистої поруки;

згідно з п.3 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, що свідчить про неможливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави;

тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наявність обґрунтованого ризику того, що підозрюваний може покинути межі території України, унеможливлює застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З метою забезпечення дієвості інституту заходів забезпечення кримінального провадження найбільш доцільним буде обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий підтримав своє клопотання просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання. Просила обрати запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою. Вважає, що підозрюваний може впливати на потерпілих, свідків у справі, намагатися ухилитися від слідства та суду, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є більш доцільним, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення клопотання, вказавши, що свою вину визнає. Просив обрати у відношенні нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , та просила обрати інший запобіжний захід у відношенні її підзахисного не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, захисника дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає що є наявність існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КК України переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з урахуванням встановлених ризиків, відсутні підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід, окрім тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Крім цього, слідчим суддею враховуються обставини, визначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього, його вік, стан здоров`я, тяжкість покарання.

Вказане свідчить, що запобігання встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового слідства.

З урахуванням положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя вважає можливим не призначати розмір застави.

Крім цього в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_16 подали письмову заяву про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_5 пояснили, що вони відповідно до вимог ст.180 КПК України ручаються за належну поведінку та явку підозрюваного за викликом, а також виконання ним всіх покладених обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали дану заяву з підстав викладених в ній.

Прокурор та слідчий просили у задоволенні заяви, ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , щодо письмового зобов`язання про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, поручителів, з`ясувавши розуміння обов`язків поручителя і наслідки їх невиконання, права на відмову від прийнятих на себе зобов`язань, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив, що при обранні такого запобіжного заходу, як особиста порука, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру (народний депутат України, депутат місцевої ради, особа, яка відзначена державними нагородами тощо).

Судом встановлено, що при вирішенні питання можливості передачі ОСОБА_5 під особисту поруку суд вважає, що особиста порука є не достатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою.

Згідно ст.3 Конституції України людини, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в тому числі, що посягає на життя та здоров`я людини, за вчинення якого, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Згідно зі ст.176 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.

Виходячи з досліджених на даний час доказів, не роблячи передчасних висновків, щодо вини підозрюваного, судом в якості ризиків, які виправдовують тримання названої особи під вартою, зазначено, що, виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, істотно перешкоджати кримінальному провадженню, а інший, майже найбільш м`який запобіжний захід, як особиста порука, є недостатнім для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Крім цього, суд враховує, що на даний час по справі проведено допит не всіх потерпілих і свідків, а тому ризик можливості впливу на таких осіб також існує.

Суд вважає, що обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 з урахуванням його тривалості, відповідає особі підозрюваного, характеру та тяжкості діяння, мотивів, та обставинам вчинення злочину, що інкримінується підозрюваному, забезпеченню прав потерпілих, а також покаранню, що може бути призначене підозрюваному в разі визнання його винуватим.

Крім цього оскільки в підозрюваного на обличчі мається синець, а до цього часу в рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 не оглядався судово-медичним експертом, то слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати слідчого невідкладно провести судово-медичне обстеження особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 180, 182, 194, 196, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000646 від 21 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном шістдесят днів у слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Запоріжжя.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали слідчого судді доручити співробітникам Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Строк тримання ОСОБА_5 під вартою рахувати з 21 лютого 2020 року з 16 години 00 хвилин.

Термін дії ухвали закінчується 20 квітня 2020 року о 16 годині 00 хвилин.

Зобов`язати слідчого невідкладно провести судово-медичне обстеження ОСОБА_5 щодо наявних в нього тілесних пошкоджень.

В задоволенні заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_16 про передачу ОСОБА_5 під їх особисту поруку - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1