ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/575/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 624/456/18
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 2 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , 1987 року народження, громадянин України, уродженець с. Чапаєве (нині Слобожанське) Кегичівського району Харківської області, має середню освіту, одружений, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

З ОСОБА_7 стягнуто судові витрати за проведення судових автотехнічних експертиз, що в сумі становить 15758,44 грн.

Також, з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24230 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 24.10.2017 року приблизно 14.00 год. ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «УАЗ 469В», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , на якому рухався в смт. Слобожанське Кегичівського району Харківської області по вул. Молодіжній зі сторони центру смт. Слобожанське в напрямку с. Паршляхове на швидкості не менш 71 км/год.
Під час руху по вказаній вулиці водій ОСОБА_7 , рухаючись в населеному пункті з перевищенням швидкості, в районі буд. 77, на правому узбіччі по ходу свого руху, побачив малолітнього пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала дорогу зправа наліво по ходу руху останнього. При появі в полі зору ОСОБА_7 малолітньої дитини на дорозі, яку він об`єктивно спроможній був побачити, останній не зменшив швидкості руху, не застосував безпечний маневр об`їзду малолітньої дитини, а продовжуючи рух, при зближенні з останньою здійснив маневр ліворуч, в той бік у який і рухалась дитина, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України згідно з якими:
«п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»
«п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
«п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»,
та допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїжджу частину вул. Молодіжної зправа наліво по ходу руху автомобіля, з послідуючим виїздом на ліве узбіччя.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_12 , отримала тілесні ушкодження, від яких того ж дня у лікарні настала її смерть. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 224-КРт/17 від 27.11.2017 року причиною її смерті стала несумісна з життям травма тіла з пошкодженням кісток черепу, грудної клітки та внутрішніх органів.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, виразилися у тому, що він, керуючи транспортним засобом, рухався у населеному пункті з перевищенням швидкості та при виникненні небезпеки для його руху у вигляді малолітнього пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїжджу частину з права наліво по ходу його руху, не прийняв своєчасних заходів для зменшення швидкості, а зманеврував в ліву сторону по ходу свого руху, чим спричинив небезпеку іншим учасникам дорожнього руху та допустив наїзд на малолітню ОСОБА_12 , що спричинило її смерть.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок змінити, застосувавши до основного покарання ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, з покладанням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, за місце проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має стійкі соціальні зв`язки, щиро розкаявся, просив у потерпілої вибачення, вжив заходів для часткового відшкодування завданої шкоди.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, а також пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у повній відповідності до норм КПК України та слушно дійшов висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, які зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються, оскільки справа в суді першої інстанції розглядалась відповідно до норм ч.3 ст. 349 КПК України.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за

ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення у вироку не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставину, що пом`якшує покарання за вчинення злочину, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Крім того, суд при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України не притягався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання задовільно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, дружина перебуває на обліку в жіночій консультації КНП КРР «Кечівська ЦРЛ» Кегичівського району з приводу вагітності.
Також, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував те, що останній вибачився перед потерпілою, перерахував в рахунок відшкодування шкоди 20216 грн.
За таких обставин, апеляційні доводи сторони захисту обвинуваченого, про те, що судом не враховані пом`якшуючі обставини сприймаються судом критично, оскільки вони в повному обсязі спростовуються висновками суду, які стосуються призначення покарання.

Крім того, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у розмірі наближеному до мінімального та зазначив, що враховуючи наслідки скоєного злочину, а саме загибель малолітньої дитини, не вбачається підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з чим повністю погоджується колегія суддів, вважаючи що саме такий вид і розмір покарання достатній для виправлення обвинуваченого.

Згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання, за злочин вчинений ОСОБА_7 .

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Щодо доводів апелянта про щире каяття обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року № 51-2607км18 визначено, що при визнанні обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому злочині, слід мати на увазі наступне. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Як об`єктивно встановлено з пояснень потерпілої під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також при апеляційному розгляді, обвинувачений не відшкодував у необхідному обсязі матеріальну та моральну шкоду і не звертався своєчасно з пропозиціями про її відшкодування, поводився зухвало до потреб потерпілої.
Отже, обвинувачений свою вину визнав, що об`єктивно проаналізовано судом у вироку, і поряд з іншими встановленими обставинами, що пом`якшують покарання: активного сприяння розкриттю злочину, наявності на утриманні малолітніх дітей об`єктивно враховано судом при призначенні покарання наближеного до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України. За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю доводів сторони захисту щодо повторного врахування обставин, які пом`якшують покарання, а саме для застосування норм ст. 75 КК України, оскільки для звільнення від призначеного покарання з випробуванням, об`єктивно відсутні інші фактичні та правові підстави, що обумовлює необхідність відмови в задоволенні апеляційних вимог захисника.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено нових підстав для будь-якого пом`якшення покарання обвинуваченому, за доводами сторони захисту.
Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 2 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ _____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4