ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003028 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України та призначено їй покарання: за ч.2 ст. 342 КК України у вигляді 1 року обмеження волі; за ч.2 ст. 345 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді 2 років обмеження волі.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною за наступних обставин.
Так, 16.10.2017 року інспектор батальйону №2 роти №2 Управління патрульної поліції у м.Дніпрі рядова поліції ОСОБА_10 та інспектор батальйону №2 роти №2 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі лейтенант поліції ОСОБА_11 , які відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронних органів, у складі автопатруля №211 на службовому автомобілі у форменому одязі здійснювали патрулювання згідно затвердженої дислокації сил та засобів.
16.10.2017 року приблизно о 22.08 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконуючи свої службові обов`язки, за викликом з приводу порушення громадського порядку, прибули до будинку АДРЕСА_2 , де особа яка викликала поліцію ОСОБА_12 , вказала їм на ОСОБА_8 , як на особу, яка висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, порушувала громадський порядок та спокій громадян. Оскільки в даній ситуації в діях ОСОБА_8 вбачався склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП України, керуючись ч.2 ст. 8, п.п.3, 10 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» щодо покладених на них обов`язків та наданих повноважень по забезпеченню публічної безпеки і порядку та припиненню правопорушень, з метою припинення адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, співробітники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підійшли до ОСОБА_8 та запитали як до неї звертатися, та, побачивши, що вона утримує в лівій руці предмет, схожий на кастет спитали про предмет, який вона тримає у руці.
16.10.2017 року приблизно о 22.10 год. ОСОБА_8 , знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті небажання виконувати законні вимоги працівників правоохоронного органу почала висловлюватись на адресу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нецензурними словами та відмовилась виконувати їх законні вимоги та припинити протиправні дії. Після чого достеменно знаючи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є працівниками правоохоронного органу та знаходяться при виконанні своїх службових обов`язків, ігноруючи їх законні вимоги, поклала предмет, схожий на кастет до своєї кишені, та почала чинити активний опір, а саме, діючи з метою протидії здійсненню працівниками правоохоронного органу своїх службових обов`язків, реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу, рукою стиснутою в кулак замахнулася та намагалася нанести удар в обличчя ОСОБА_11 , від якого останній ухилився. Після чого ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, наблизилася до ОСОБА_10 , та, схопивши правою рукою волосся останньої, спричиняючи тим самим фізичний біль, лівою рукою стиснутою у кулак умисно нанесла два удари в обличчя ОСОБА_10 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна в проекції верхньої губи, саден на обличчі. Після чого, ОСОБА_8 , утримуючи рукою волосся ОСОБА_10 повалила її на асфальтовану ділянку місцевості, при падінні ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден в проекції лівого колінного суглобу.
Працівники правоохоронного органу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вимагали від ОСОБА_8 припинити протиправні дії, але остання продовжувала чинити активний опір, утримуючи ОСОБА_10 в лежачому положенні, тримаючи її за волосся, тим самим причиняючи фізичний біль останній, ображала працівників правоохоронного органу нецензурною лайкою, намагалася нанести удари ногами ОСОБА_11 , який припиняв протиправні дії ОСОБА_8 відносно ОСОБА_10 , звільняючи волосся останньої. Застосовуючи фізичну силу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подолали опір ОСОБА_8 та припинили її протиправні дії шляхом одягнення на неї спеціальних засобів обмеження рухомості кайданки.
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст.342 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі; за ч.2ст.345 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді 3 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не оспорюючи доведеність вини і правильності кваліфікації дій засудженої, вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення.
Зазначає, що вказані кримінальні правопорушення нею скоєно щодо 2 патрульних Управління патрульної поліції у м. Дніпрі у зв`язку із виконанням ними службових обов`язків, що супроводжувалося цинічними виразами щодо потерпілих, тривали значний проміжок часу, що свідчить про стійку антисоціальну направленість особи обвинуваченої, обставини вчинення цих злочинів свідчать про зухвалість її дій.
Вказує на те, що покарання, призначене у мінімальних межах санкцій не відповідає характеру, тяжкості, обставинам вчинення злочинів та особі винної, не сприятеме її виправленню та виключенню можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

- обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2019 року змінити, призначивши їй більш м`яке покарання та звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки призначене вироком покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та її особі.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що за місцем свого проживання вона характеризується позитивно, веде звичайний спосіб життя, не одружена, працює неофіційно в барі «Маска». Під час всього досудового розслідування та в суді першої інстанції завжди давала правдиві покази та визнала свою вину в повному обсязі, щиро розкаялася, але при призначенні покарання суд першої інстанції взагалі не надав належної правової оцінки обставинам, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України.
Вважає, що за таких обставин їй може бути призначено покарання відповідно до ст..69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях статей, та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, яке буде достатнє та необхідне для її виправлення, оскільки вона вже усвідомила суспільну небезпечність свого діяння та стала на шлях виправлення, що підтверджується характеризуючими матеріалами, доданими до апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченої.
Обвинувачена та її захисник підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченої та заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, і іншими сторонами і учасниками кримінального провадження апеляційних скарг не надано, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_8 про призначення їй занадто суворого покарання, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.
За змістом ст. ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції також може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із вироку убачається, що суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, які згідно зі ст..12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: тяжкий депресивний епізод без психотичних симптомів; задовільно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також стан здоров`я обвинуваченої та думку потерпілих та дійшов висновку, що обвинуваченій повинно бути призначене покарання у вигляді обмеження волі у межах строків, визначених санкціями статей Кримінального кодексу України, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів , за відсутності підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.
Зазначаючи у вироку про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, судом залишено поза увагою повне визнання обвинуваченою ОСОБА_8 як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні своєї вини та щирого каяття, про що, до того ж, було зазначено органом досудового розслідування і в обвинувальному акті відносно останньої.
Колегія суддів вважає необхідним встановити, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , є повне визнання нею своєї вини та щире каяття. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої в цій частині заслуговують на увагу.
Обговорюючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченої норми ст.. 75 КК України, апеляційний суд звертає увагу на вимоги даного закону, відповідно до якого, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та дав оцінку особі обвинуваченої ОСОБА_8 . Дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеристики особи обвинуваченої ОСОБА_8 та стану її здоров`я, а також докази, що були надані суду апеляційної інстанції, враховуючи її молодий вік, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченої в цій частині обґрунтованими та вважає, що виправлення останньої і попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без реального відбування нею призначеного покарання, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора з урахуванням наведеного не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськавід 19вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання - змінити.
Визнати ОСОБА_8 винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України та призначити їй покарання:
- за ч.2 ст. 342 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;
- за ч.2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком 2(два) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3( три) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4