ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Cправа № 663/3587/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження № 11-кп/819/16/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001581 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст.ст. 88,89 КК України вважається таким, що не має судимості,
засуджено:

за ч.2 ст.121 КК України на 7 років 7 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 30.09.2018 року близько 22 год., знаходячись в приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому декілька ударів руками та ногами в область голови і кінцівок, спричинивши цим ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в м`які покриви голови, синця на повіках лівого ока, садна на обличчі та шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, по одному синцю на лівому плечі та стегнах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також наніс декілька ударів ногами в область тулуба ОСОБА_10 , спричинивши цим тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій половині грудної клітини, закритих переломів 5-8 ребер зліва з крововиливами в м`які тканини в зоні переломів, розриву селезінки, крововиливу в черевну порожнину (2600 мл), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, та мають прямий причинний зв`язок з настанням 03.10.2018 року о 15 год. 30 хв. смерті ОСОБА_10 ..

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на незаконність вироку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів указує, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які стосуються події злочину, на яких грунтуються висновок суду про винуватість ОСОБА_9 , є помилковим. Судом не враховано, що вказані свідки є зацікавленими особами. Органами досудового розслідування не було надано доказів наявності мотиву у обвинуваченого ОСОБА_9 на вчинення злочину. Проте апелянт зазначає, що саме у вказаних свідків були мотиви на вчинення злочинних дій відносно потерпілого ОСОБА_10 .. Указує, що відповідно до показаній свідка ОСОБА_11 на досудовому розслідуванні, саме з її слів потерпілий дізнався про те, що його було побито обвинуваченим, оскільки безпосередньо події не пам`ятав. Під час допиту у судовому засіданні вона надала інші показання про те, що під час приїзду швидкої сам потерпілий повідомив фельдшеру про те, що його побив обвинувачений, що свідчить про суперечливість показаній свідка. Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснила, що особисто стрибала на потерпілого з ліжка, коли той спав на підлозі і спричинила йому тілесних ушкоджень, що відповідно до показаній експерта, не виключається. Повторний допит свідка ОСОБА_11 не було проведено, хоча про це було задоволено клопотання сторони обвинувачення. У подальшому прокурор відмовився від повторного допиту свідка, хоча суперечності у її показаннях не було усунуто. Апелянт зазначає, що саме співмешканкою потерпілого ОСОБА_11 були спричинені ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження. Захисник указує, що саме свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було вказано про спосіб та механізм заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , що підтверджується результатами проведення слідчого експерименту за їхньою участю та свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні вказаного злочину. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 у зв`язку з не доведенням його винуватості;

- обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 вважають вирок суду першої інстанції необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ст.ст. 94, 96, 97, 370 КПК України. Свої доводи мотивують тим, що під час допиту в суді першої інстанції експертом було вказано, що виникнення у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень за обставин, які вказав свідок ОСОБА_13 , який зі слів ОСОБА_11 дізнався, що вона зіштовхнула потерпілого з ліжка, стрибнула на нього, які, на їх думку, безпідставно не було прийнято до уваги. Крім того, до моменту смерті ОСОБА_10 не пам`ятав події, за яких йому було спричинено тілесні ушкодження, про це йому розповіла ОСОБА_11 , що його побив ОСОБА_9 .. Також, апелянти вказують, що в основу обвинувального вироку необґрунтовано покладено лише показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при цьому їх показання не відповідають результатам проведених слідчих експериментів за їхньою участю. Крім того, в порушення вимог ч.6 ст.240 КПК України в протоколах слідчих експериментів не вказано, що свідки були присутні під час проведення слідчих експериментів за участю один одного. Зазначають, що результати проведення слідчих експериментів не відповідають схематичному зображенню трупа з пошкодженнями в таблиці до висновку судово-медичної експертизи, але експертом ОСОБА_14 зроблено висновок про можливість утворення тілесних ушкоджень у спосіб, зазначений при проведенні слідчих експериментів. Під час допиту в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змінили свої показання та зазначили, що ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_10 ще по спині, коли той впав на підлогу, однак під час проведення слідчого експерименту свідки заперечували такі обставини і судом першої інстанції не було дано встановленому жодної оцінки. Захисник та обвинувачений стверджують, що саме свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які мали негативні стосунки з потерпілим, постійно билися із ним, були зацікавлені в тому, щоб обмовити ОСОБА_9 , який не мав з потерпілим жодних стосунків та мотиву для спричинення йому тілесних ушкоджень. Також апелянти не погоджуються з висновком експерта про належність крові, виявленої на кросівках ОСОБА_9 , як доказу доведення його вини, зокрема, невідповідність результатів походження крові на взутті обвинуваченого. Щодо залишків крові обвинувачений пояснив, що обличчя потерпілого ОСОБА_10 було в крові від побиття ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а він же вилив на голову потерпілого воду, щоб витверезити його, і саме за цих обставин краплі крові з обличчя потерпілого могли потрапити на його взуття, але це підтверджує недостовірність показаній свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які вказали, що крові на жодних частинах тіла ОСОБА_10 не було. Також у порушення вимог ст.50 КПК України захисником ОСОБА_7 на підтвердження повноважень було надано лише копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та доручення, за відсутності ордеру, чим було порушено право обвинуваченого на захист та розглянуто кримінального провадження за участю не уповноваженого захисника. В порушення вимог ст.20 КПК України під час досудового розслідування слідчим безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 та позбавлено його можливості надати пояснення відносно події, які мають бути встановлені. Просять скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 указують про недостовірність показаній ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які зафіксовано на відеозаписі слідчих експериментів від 09.10.2018 року, посилаючись на те, що відповідно до висновків судово-психологічних експертиз від 17.12.2019 року їх показання не є психологічно достовірними. З цих підстав просять дослідити вказані висновки, копії яких подано 14.01.2020 року разом з доповненнями.

Заслухавши доповідача, позиції захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені в їхніх апеляційних скаргах, просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості чи меншого ступеня винуватості обвинуваченого або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази (ч.ч.11, 12 ст.290 КПК України).
Вказану позицію викладено в Постанові Верховного Суду України №671/463/15-к від 16.03.2017 року та Постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 664/1034/16-к, у зв`язку з чим надані стороною захисту під час апеляційного розгляду висновки судово-психологічних експертиз від 17.12.2019 року щодо показаній свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 не можуть бути предметом дослідження як докази у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до вимог ст.290 КПК України вони не відкривались стороні обвинувачення під час судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , що спричинило смерть потерпілого, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У судовому засідання обвинувачений ОСОБА_9 не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та показав, що приїхав до потерпілого ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_12 , де вона зі своєю донькою ОСОБА_11 під час з`ясування стосунків побили ОСОБА_10 та заподіяли тому тілесні ушкодження. ОСОБА_12 наносила сувенірною дерев`яною булавою удари потерпілому, а ОСОБА_11 наносила удари руками. Він лише декілька разів ударив канатом по плечах ОСОБА_10 , коли той намагався піднятися. Стверджував, що він не наносив ударів ногами потерпілому. Вважав, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обмовляють його з метою уникнення відповідальності.

Ці заперечення ОСОБА_9 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисників та обвинуваченого в апеляційних скаргах, були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_9 заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , підтверджуються наступними доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_15 (брата ОСОБА_10 ), який пояснив, що ввечері 02.10.2018 року до нього додому прийшов його брат ОСОБА_10 і розповів, що його побили, на його обличчі були подряпини, скаржився на біль в області ребер. На запитання, хто це зробив, відповів, що чоловік великої тіло будови, якого викликала ОСОБА_12 .. Він поклав його спати, вранці пішов на роботу, а коли повернувся, ОСОБА_10 у будинку вже не було. Пізніше дізнався, що він помер.

Свідок ОСОБА_11 показала, що проживала разом із ОСОБА_10 (потерпілим) без реєстрації шлюбу близько 11 років у належному їй будинку по АДРЕСА_3 . 30.09.2018 року ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав вимагати у неї кошти на спиртне. Коли вона відмовила, він ударив її по обличчю. Після вона зателефонувала матері ОСОБА_12 й поскаржилась на поведінку ОСОБА_10 , який піднімає на неї руку і ображає її. . Потім ОСОБА_10 почав її душити, вона знову зателефонувала матері і попросила допомогти. Приблизно о 22.00 годині приїхала її мати ОСОБА_12 з ОСОБА_9 (обвинуваченим), зайшли до будинку, де в одній із кімнат на ліжку лежав ОСОБА_10 .. ЇЇ мати сказала тому, щоб той вставав і йшов до себе додому. ОСОБА_10 почав у грубій формі її ображати, ОСОБА_9 зробив тому зауваження, на що ОСОБА_10 почав висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_9 .. Після цього, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_10 і декілька разів вдарив того долонею руки по обличчю, а потім стягнув ОСОБА_10 з ліжка на підлогу та став наносити удари ногами по тулубу в область ребер, наніс близько 5 ударів ОСОБА_10 .. Після ОСОБА_9 ще раз вдарив ногою по спині ОСОБА_10 , від удару той закричав, що вистачить, та став задихатися. Після цього вони всі вийшли на подвір`я, ОСОБА_9 облив ОСОБА_10 холодною водою, Далі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 поїхали, а ОСОБА_10 залишився з нею. Вранці наступного дня ОСОБА_10 почав скаржитися на сильний біль в області ребер та запитав, що сталося, вона відповіла, що не потрібно було ображати ОСОБА_9 , той нічого не пам`ятав. Того ж ранку вона викликала знайомого фельдшера, той оглянувши ОСОБА_10 сказав, що потрібно звертатися до лікарні, на що той сказав, що саме загоїться. 02.10.2018 ОСОБА_10 пішов до брата, а на наступний день вона замовила таксі, щоб його забрати. ОСОБА_10 приїхав додому, потім прийшов сусід ОСОБА_16 та запропонував разом вжити спиртні напої, ОСОБА_10 погодився, проте в магазин не пішов, повідомивши, що погано себе почуває, сказав ОСОБА_16 , щоб той пішов у магазин із нею ( ОСОБА_11 ). Коли вони повернулися, ОСОБА_10 вже був мертвий.

Свідок ОСОБА_12 показала, що в один із вечорів 2018 року їй зателефонувала донька ОСОБА_11 та попросила приїхати, бо її співмешканець ОСОБА_10 б`є її. Було вже пізно і вона сказала, щоб самі розібралися. Через деякий час її донька знову зателефонувала та повідомила, що ОСОБА_10 душить її. Вона зателефонувала ОСОБА_9 і вони разом приїхали до будинку її доньки. Вона зайшла в кімнату, де на ліжку лежав ОСОБА_10 , підійшла до нього й сказала, щоб той йшов до себе додому, але той, висловлюючись нецензурною лайкою, став її ображати. ОСОБА_9 зробив зауваження ОСОБА_10 , на що той став у грубій формі ображати обвинуваченого. Тоді ОСОБА_9 декілька разів долонею ударив ОСОБА_10 по обличчю, взяв його за футболку, щоб підняти, в якийсь момент ОСОБА_10 опинився на підлозі, і ОСОБА_9 став наносити удари ногами по тулубу і по ногам ОСОБА_10 , той почав закриватися, потім впав на підлогу обличчям вниз. ОСОБА_9 ще раз вдарив його ногою по спині, від удару ОСОБА_10 закричав, що вистачить, та став задихатися. Після цього ОСОБА_9 припинив наносити удари ОСОБА_10 .. Вони вийшли з будинку, ОСОБА_10 також вийшов за ними, ОСОБА_9 облив потерпілого холодною водою, потім запропонував поїхати з ними, на що ОСОБА_10 відмовився та залишився з її донькою, а вона з ОСОБА_17 поїхали. Також зазначила, що того вечора та під час нанесення ударів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 був обутий в білі кросівки із голубою вставкою.

Ці ж обставини свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили при проведенні слідчих експериментів, де продемонстрували спосіб і механізм заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10
(т.2 а.к.п. 51-56, 60-66)
Зазначені показання потерпілого та свідків були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показаній потерпілого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у суду не було, оскільки вони є послідовними і узгоджуються з іншими доказами, а тому доводи сторони захисту про недостовірність їхній показаній позбавлені підстав.
Будь-яких даних, які б свідчили про те, що ці особи (потерпілий та свідки) могли обмовити ОСОБА_9 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, в матеріалах провадження немає, і доводи сторони захисту з цього приводу є голослівними.

Свідок ОСОБА_13 (фельдшер) підтвердив, що він за проханням ОСОБА_11 оглядав ОСОБА_10 , який лежав на ліжку з ознаками тілесних ушкоджень, з подряпинами на обличчі, скаржився на біль в області ребер. Він зробив тому знеболюючий укол, повідомив про необхідність звернутися до лікарні, але той відмовився. На його запитання, ОСОБА_10 не сказав ким були заподіяні тілесні ушкодження, тільки згадував, що приходила мати ОСОБА_11 з якимось водієм.

Свідок ОСОБА_18 показав, що він знає померлого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які у певний час року зазвичай приходили до нього на підробіток. Останній раз він бачив ОСОБА_10 01 жовтня 2018 року, при цьому він тримався за бік, мав подряпини на обличчі, розповідав, що його побив чоловік, ім`я якого він не пам`ятає. Також свідок зазначив, що напередодні, а саме в обідній час 30 вересня 2018 року, ОСОБА_10 приходив до нього щоб підзаробити грошей, ніяких тілесних ушкоджень на ньому не було.

Свідок ОСОБА_19 показав, що знав ОСОБА_10 .. Про його смерть дізнався від працівників поліції. Напередодні смерті ОСОБА_10 за два-три дні бачив його біля перехрестя вулиць А. Шептицького і Незалежності в м. Скадовську, той розповів йому, що його побили, але чому не знав, тільки розказував, що це були його теща та невідомий чоловік. Скаржився на біль у боку. Наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 він не помітив.

Свідок ОСОБА_20 показав, що в кінці вересня 2018 року із вуст ОСОБА_11 , яка приходила до нього попросити грошей, йому стало відомо, що у ОСОБА_10 болять ребра, так як його побив якийсь водій таксі. Через декілька днів дізнався, що ОСОБА_10 помер.

Наведені докази повністю узгоджуються між собою стосовно фактичних обставин справи, зокрема в частині того, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 було спричинено особою чоловічою статі. Встановлено, що саме ОСОБА_9 приїжджав разом з ОСОБА_12 до потерпілого ОСОБА_10 та його співмешканки ОСОБА_11 з метою припинення вчинення протиправних дій потерпілим відносно ОСОБА_11 ..

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив той факт, що орендував автомобіль у ОСОБА_12 і на її прохання разом з нею приїхав 30.09.2018 року до будинку, в якому проживали її донька ОСОБА_11 з ОСОБА_10 для врегулювання конфлікту між тими.

З показаній інших свідків, зокрема, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 випливає, що вони не були безпосередніми очевидцями події, ними лише після цієї події констатовано факт наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, і що потім вони дізналися про смерть ОСОБА_10 ..

Безпосередніми очевидцями вчинення ОСОБА_9 злочину були свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , їхні показання про обставини, за яких обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 , зокрема, спосіб, локалізацію та механізм їх утворення, підтверджуються наступними доказами.

Протоколом огляду місця події від 03.10.2018р. та фототаблицею до нього, згідно з яким оглянуто труп ОСОБА_10 , який виявлено на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 . Описано розташування трупа та наявні видимі тілесні ушкодження на ньому. (т.2 а.к.п. 14-17)
Протоколом огляду місця події від 04.10.2018р. зі схемою та ілюстративною таблицею до нього, згідно з яким оглянуто та описано обстановку в будинку АДРЕСА_3 із зазначенням розташування кімнат та наявних у них меблів. (т. 2 а.к.п. 40-46)

Висновками судово-медичних експертиз № 123 від 27.10.2018 року та № 15 від 23.11.2018 року встановлено, що на трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які за їх локалізацією можливо об`єднати у три групи:
А) В ділянці голови і шиї: крововиливи в м`які покрови голови, синець на повіках лівого ока та садна на обличчі і шиї. Ушкодження даної групи мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Б) В ділянці грудної клітки і живота: синці на лівій половині грудної клітки, закриті переломи 5-8 ребер зліва з крововиливами в м`які тканини в зоні переламів; розрив селезінки, крововилив у черевну порожнину (2600 мл.). Ушкодження даної групи мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
В) В ділянці кінцівок: по одному синцю на лівому плечі та стегнах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Усі тілесні ушкодження, які виникли на трупі ОСОБА_10 , спричинені тупими предметами за декілька днів до настання смерті.
Смерть ОСОБА_10 настала від травматичного розриву селезінки, що ускладнилося гострою кровотечою в черевну порожнину та розвитком недокрів`я внутрішніх органів. (т.2 а.к.п. 33-37)
Виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли бути спричинені у спосіб, вказаний свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в протоколах їх допитів та під час проведення слідчих експериментів за їхньою участю. А саме: а) крововиливи в м`які покрови голови та синець на обличчі могли бути спричинені руками; б) утворення саден на обличчі та шиї внаслідок подряпин лапами собаки не виключено; в) тілесні ушкодження в ділянці тулубу і кінцівок могли утворитися внаслідок ударів взутими ногами.
(т.2 а.к.п. 71,72)
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердив висновки експертиз про спосіб, локалізацію та механізм утворення тяжких тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , що спричинили його смерть, та спосіб їх заподіяння, вказаний свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в протоколах їх допиту та під час проведення слідчих експериментів.

Протоколом огляду від 03.10.2018 та фототаблицею до нього, згідно з яким оглянуто належні ОСОБА_9 кросівки білого кольору із блакитними вставками, 45-го розміру, з написом «adidas» зі шнурками білого кольору, які ним добровільно видано. (т.2 а.к.п. 96-97)
Протоколом освідування особи від 10.10.2018, згідно з яким в приміщенні Скадовської ЦРЛ у ОСОБА_9 відібрано зразки крові. (т. 2 а.к.п. 104)

Висновком судово-медичної експертизи № 218 від 23.11.2018 та додатком № 1 до нього встановлено, що на кросівках, які належать ОСОБА_9 , знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 , але не походить від ОСОБА_9 , яким підтверджено ту обставину, що ОСОБА_9 наносив удари взутими ногами потерпілому. (т.2 а.к.п. 114-116)
Доводи апелянтів про те, що 30.09.2018 року обвинувачений ОСОБА_9 був взутий в літні шльопанці, а не кросівки, спростовані як результатами протоколу огляду взуття від 03.10.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_9 добровільно видано білі кросівки (т.1 а.п.96-97), так і показаннями свідка ОСОБА_12 , яка детально описала кросівки обвинуваченого, які були на ньому в момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Висновки зазначених вище експертиз та показання експерта ОСОБА_14 не є суперечливими та узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 щодо локалізації та механізму утворення тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , і підтверджують той факт, що ОСОБА_9 наніс декілька ударів взутими ногами в область тулубу ОСОБА_10 , чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодженняпотерпілому, що спричинили його смерть, при цьому на кросівках ОСОБА_9 залишилися сліди крові, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 , якими спростовуються твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не наносив ударів взутими ногами ОСОБА_10 , а також про неповноту судового розгляду при встановлення обставин заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаних вище експертиз немає, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час досудового розслідування, яким судом дано належну оцінку.
Оскільки викладені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_9 злочину, тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежним, недопустимих, недостовірних та недостатніх доказах, зокрема, показаннях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не відповідають дійсності.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_9 та його версії події, за якою саме свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, на що посилається сторона захисту в апеляційних скаргах, і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються дослідженими у справі доказами, зокрема, послідовними показаннями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 - очевидців злочину, які прямо вказали на обвинуваченого ОСОБА_9 ,який умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Суд правильно розцінив зазначену версію сторони захисту щодо заподіяння свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , як намагання ОСОБА_9 уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Також судом першої інстанції дано належну оцінку показанням свідка захисту - ОСОБА_27 про те, що він знає ОСОБА_9 та померлого ОСОБА_10 .. Йому відомо, що ОСОБА_12 неодноразово просила своїх знайомих про застосовування фізичної сили відносно ОСОБА_10 , якого декілька разів вивозили за місто та били. Приблизно за три місяці до смерті ОСОБА_10 бачив, як ОСОБА_12 вдарила його палкою, від чого той впав і вдарився носом об бордюр. Про події 30.09.2018 року, за яких ОСОБА_10 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, йому нічого невідомо.
Зазначені показання свідка суд обгрунтовано не прийняв до уваги, оскільки вони нічим не підтверджуються та не відносяться до обставин події злочину, що підлягають доказуванню.
З аналогічних підстав суд обгрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_13 про те, що на початку літа 2019 року ОСОБА_11 розповіла йому, що уніч заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , той спав на підлозі, і вона стрибнула на нього з ліжка, оскільки вони жодними доказами не підтверджуються, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_11 ..
Твердження сторони захисту про те, що саме в результаті таких дій свідка ОСОБА_11 могли утворитися тілесні ушкодження у потерпілого, судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги як такі, що не знайшли свого підтвердження, та є лише припущеннями.
Матеріалами справи підтверджено, що під час допиту свідок ОСОБА_11 про такі обставини взагалі не зазначала. Спосіб, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень, які виявлено у ОСОБА_10 , відповідають відтворенню події свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_12 під час слідчих експериментів та підтверджені висновками судово-медичних експертиз.
Позбавлені підстав і доводи сторони захисту про те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є непослідовними та суперечливими, які надані ними на досудовому розслідування та під час судового розгляду, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 23, 84, 85, 86 КПК України судом в основу вироку покладаються усні показання, які отримано безпосередньо в судовому засіданні, документи (протоколи слідчих дій за їхньою участю, речові докази, висновки експертиз), які є належними та допустимими доказами. Незгода сторони захисту з показаннями вказаних свідків не є підставою для визнання їх неналежними та недопустимими доказами.
Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які викладено вище, повністю узгоджуються з результатами проведення слідчих експериментів за їхньою участю та висновками судово-медичних експертиз щодо обставин, за яких ОСОБА_9 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Не приймаються до уваги доводи сторони захисту про те, що відповідно до відеозапису проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , в слідчій дії приймала участь свідок ОСОБА_12 , яку як учасника у процесуальному документі не вказано, чим було порушено вимоги ч.6 ст.240 КПК України. Як убачається відеозапису проведеного слідчого експерименту, безпосередню участь в слідчій дії свідок ОСОБА_12 не приймала, за її участю в цей же день було проведено слідчий експеримент у приміщенні будинку, де відбулись події, що встановлюються, і результати оформлено відповідним протоколом від 09.10.2018 року, що не свідчить про наявність будь-яких порушень, які істотно вплинули як на результати проведення вказаних слідчих дій, так і на обсяг отриманих доказів.
Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про невідповідність показаній свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та результатів проведення слідчих експериментів за їхньою участю щодо способу та локалізації спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , оскільки перш за все такі показання підтверджено висновками судово-медичних експертиз та показаннями експерта ОСОБА_14 про відповідність способу, локалізації та механізму спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, які продемонстрували свідки, а тому доводи апелянтів з цього приводу не відповідають дійсності.
Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_9 мотиву на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки саме з метою втручання в конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_9 прибув з ОСОБА_12 до місця проживання вказаних осіб, про що він особисто зазначив, мав значну фізичну перевагу над потерпілим, не заперечував той факт, що намагався привести до тями ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та висловлював образи на його адресу, що і стало приводом для вчинення ОСОБА_9 злочину відносно потерпілого.
Доводи сторони захисту про те, що потерпілому ОСОБА_10 стало відомо про побиття його саме ОСОБА_9 зі слів ОСОБА_11 , що, на їх думку, свідчить про зацікавленість як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_12 у цій справ, є непереконливими, оскільки потерпілий ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 показали, що за життя потерпілий ОСОБА_10 їм повідомив, що його побила особа чоловічої статі, ім`я якого він не пам`ятає.
Вказуючи про зацікавленість свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у притягненні ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, стороною захисту не спростовано встановлений судом першої інстанції факт того, що саме свідком ОСОБА_11 було вжито негайних заходів для порятунку потерпілого ОСОБА_10 .. Подія, яка відбулася 30.09.2018 року, а смерть потерпілого ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно лікарського свідоцтва про смерть №142/с від 05.10.2018 року (т.1 а.п.29), жодним чином не підтверджує обізнаність ОСОБА_11 в тому, що за наслідками спричинення таких тілесних ушкоджень могла настати смерть потерпілого. Тобто, фактично звинувачуючи свідка ОСОБА_11 , сторона захисту не надала конкретних доказів на підтвердження мотивів її зацікавленості у цій справі, що є лише їх припущеннями.
Вказівки апелянтів про недостовірність показаній свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що під час спричинення тілесних ушкоджень на потерпілому ОСОБА_10 не було видно крові, а також те, що її показання не узгоджуються з висновком дослідження слідів крові на кросівках, відповідно до якого на кросівках ОСОБА_9 виявлено кров, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 , не приймаються до уваги, оскільки не спростовують як результати експертного дослідження, так і показання свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що на обличчі потерплого були подряпини, які спричинив йому собака напередодні. Заперечення свідка про те, що явних слідів крові вона не бачила, зокрема, на обличчі потерпілого, жодним чином не вказує на неправдивість її показаній та не є підставою для визнання їх недостовірними.
Фактично доводи сторони захисту зведені до того, що сліди крові на взутті ОСОБА_9 виникли випадково, коли він зливав воду на голову ОСОБА_10 обличчя якого було у крові, щоб витверезити того. Проте такі доводи не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_9 наніс декілька ударів взутими ногами в область тулубу ОСОБА_10 , що підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..
Посилання апелянтів на те, що за участю ОСОБА_9 не було проведено слідчий експеримент і його версія події не перевірялась, що, на їх думку, свідчить про порушення його права на захист та неповноту як досудового розслідування, так і судового розгляду, слід визнати безпідставними, оскільки проведення такої слідчої дії, відповідно до вимог ст.240 КПК України, є правом слідчого, а не його обов`язком. Крім того, на досудовому розслідування ОСОБА_9 скористався своїм процесуальним правом та на підставі ст.63 Конституції України відмовився давати показання по суті обвинувачення, а тому у слідчого не було підстав для проведення слідчого експерименту за його участю. Також ні ОСОБА_9 , ні його захисник не вказували про неповноту досудового розслідування.
Вказівки сторони захисту про неможливість перебування у маленькому приміщенні як потерпілого ОСОБА_10 , так і обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків події в момент вчинення злочину, є припущеннями і жодними доказами не підтверджуються, а отже не приймаються до уваги.
Надуманими є доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого про те, що захисник ОСОБА_7 в порушення вимог ст.50 КПК України приймав участь в розгляді вказаного кримінального провадження за відсутності ордера, що, на їх думку, є порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки захисник не мав відповідних повноважень. Указане не узгоджується з положеннями ст.50 КПК України та позицією Верховного Суду, яку викладено в постанові № 752/11464/16-к, від 06.02.2018 року, відповідно до якої ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказано, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Тобто, ордер і договір є документами, які в рівному ступені посвідчують існування договірних відносин між адвокатом і його клієнтом. Таким чином, п.2 ч.1 ст.50 КПК України визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні, не допускається.

Позбавлені підстав і доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення та захисту щодо їх належності та допустимості на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст.89, ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності та допустимості доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Аналіз наведених вище доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів руками та взутими ногами в область тулуба ОСОБА_10 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілого.
Оцінивши ці докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши в повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідивши запропоновані докази, перевіривши позицію захисту обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Отже, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_9 є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження та наведеним доказам.

Необґрунтованими є доводи захисту про неповноту досудового розслідування та судового розгляду, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом допиту потерпілого, свідків-очевидців злочину, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновків судово-медичних експертиз, допиту свідків - захисту, яким дано належну оцінку у вироку.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, в тому числі про повторний допит свідка ОСОБА_11 , на що посилаються апелянти, сторона захисту не заявляла.

Порушень кримінального процесуального закону, у тому числі права ОСОБА_9 на захист при збиранні, досліджені доказів, розгляді клопотань, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду не виявлено.

Тому підстав для скасування вироку через невинуватість ОСОБА_9 та закриття кримінального провадження, як про це ставлять питання захисники та обвинувачений в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що є однією з найвищих соціальних цінностей, його наслідки, що спричинили смерть потерпілого, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на підставі ст.ст.88, 89 КК України вважається таким, що не має судимості, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває на обліку у лікаря нарколога з відповідним діагнозом, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, думку потерпілого ОСОБА_15 про призначення не надто суворого покарання, і з урахуванням цих конкретних обставин обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.121 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості злочину, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційні скарги сторони захисту слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4