Дата документу 24.12.2019 Справа № 310/9496/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/1258/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/9496/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу.

Змінено підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.190, ч.3 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 07 грудня 2019 року до 04 лютого 2020 року.

Згідно зі змістом судового рішення, 06.12.2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене керівником Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 , про зміну запобіжного заходу у вигляді застави, застосованого до підозрюваного ОСОБА_9 на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24.10.2019 року слідчим суддею Бердянського міськрайонного суду задоволено клопотання слідчого та обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 576300 грн., які внесено та 29.10.2019 року ОСОБА_9 звільнено з під варти.

Після прийняття слідчим суддею 24.10.2019 року зазначеного рішення було встановлено, що до ЄРДР внесено відомості за фактами незаконного позбавлення волі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_14 .

Зокрема. 04.11.2019 року до ЄРДР за №0003069 за ч.3 ст.190 КК України внесено відомості за фактом шахрайського заволодіння об`єктом житлової нерухомості, однокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_14 , по якій 06.07.2019 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_15 нотаріально засвідчено договір купівлі-продажу та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно з якими новим власником квартири є ОСОБА_16 .

Крім того, під час допиту як свідка ОСОБА_12 за обставин незаконного позбавлення волі ОСОБА_13 встановлено, що ОСОБА_9 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами від продажу квартири його матері (к/п 0000328 від 24.01.2014 року за статтею 190 ч.3 КК України) і указані дії були пов`язані із незаконним позбавленням волі останнього (За заявою ОСОБА_12 відомості про цей злочин внесено 05.12.2019 року в ЄРДР за №0003415 за ч.2 ст.146 КК України).

Також. СВ Бердянського ВП ГУ НП в області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні 0005872 від 11.12.2015 року вході якого встановлено, що ОСОБА_9 , погрожуючи зброєю, висунув потерпілому вимогу передати йому паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 та ключі від квартири, що належить потерпілому, а також вчинення дій з боку потерпілого майнового характеру, зокрема оформлення довіреності на особу, яка діє у змові з ОСОБА_9 та іншими особами, невстановленими у ході слідства, щодо розпорядження (продаж, обмін та здача в оренду) належною йому квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому потерпілого незаконно позбавили волі зачинивши у квартирі АДРЕСА_3 та утримували проти волі на протязі близько двох місяців. Відомості за вказаним фактом внесені в ЄРДР за № 0002699 від 26.10.2019 року за ч.2 ст.146 КК України.

З рапорту слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 вбачається, що їй 16.11.2019 року телефонувала свідок ОСОБА_17 яка показала, що до неї за місцем мешкання приходив ОСОБА_9 , цікавився чи її викликали до слідчого, що вона пояснювала та сказав, щоб вона нічого не розповідала щодо нього.

05.12.2019 року ОСОБА_9 повідомлено про нову підозру у скоєнні злочинів. передбачених ч.2 ст.146. ч.3 ст.189, ч.ч.3, 4 ст.190 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.190, ч.3 ст.189 КК України. Також слідчий суддя взяв до уваги посилення ризиків, встановлених слідчим суддею при обранні міри запобіжного заходу, що зокрема відображено у спробі ОСОБА_9 впливати на свідка ОСОБА_17 , та вибіркове ставлення до обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого, оскільки його стан здоров`я дозволяє відлучатись з лікувальної установи для вирішення нагальних питань. Враховуючи особу підозрюваного, тяжкість покарання, що йому загрожує та поведінку останнього, слідчий суддя зазначив, що виключно найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (без визначення розміру застави з урахуванням вимог п.3 ч.4 ст.183 КПК України) зможе в повній мірі запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, та забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_9 належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що підставами для зміни запобіжного заходу були наявність ризиків, а саме: переховування від органів досудового слідства та суду, вплив на свідка ОСОБА_17 . Проте, жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваний ОСОБА_9 повністю заперечує факт спілкування із ОСОБА_17 , після затримання 21.10.2019 року він з ОСОБА_17 ні разу не спілкувався, вважає зазначене в рапорті вигадкою. Сам рапорт не має необхідних реквізитів, не зареєстрований, відсутня дата подання рапорту, відсутня дата розгляду рапорту. А тому зазначений рапорт є недопустимим доказом та слідчий суддя не повинен був брати рапорт до уваги. Крім того, ОСОБА_17 взагалі не допитана по справі в якості свідка, оскільки в клопотанні відсутній її протокол допиту. Ніщо не заважало допитати ОСОБА_17 в якості свідка, в тому числі за фактом впливу на неї з боку ОСОБА_9 , але цього чомусь не було зроблено.

Вказує, що висновок суду про начебто вибіркове ставлення ОСОБА_9 до обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого, оскільки його стан здоров`я дозволяє відлучатись з лікувальної установи для вирішення нагальних питань, є необґрунтованим. За станом здоров`я 06.11.2019року ОСОБА_18 не міг в день повідомлення про нову підозру прибути до відділу поліції, що підтверджується медичними документами із амбулаторної картки стаціонарного хворого №12735-829 від 28.11.2019 року. В момент повідомлення про підозру він знаходився під «крапельницею», йому вводили ліки.

Звертає увагу суду, що жодних умов застави ОСОБА_9 не порушував, а заставодавця фактично незаконно та необґрунтовано позбавляють права на повернення 576300 гривень застави після набрання законної сили вироку суду.

Підозрюваний ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки в суспільстві, сім`ю, постійне місце проживання, судимості не має, позитивно характеризується, жодних дій щодо перешкоджанню слідства або ухилення від слідства не вчиняв і не намагається вчиняти, не скоював інших дій, передбачених ст.177 КПК України, з моменту звільнення під заставу нових злочинів він не скоїв. Станом на 09.12.2019 року ОСОБА_9 знаходиться під вартою на стаціонарному лікуванні у нефрологічному відділення КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання», що підтверджується медичною довідкою від 09.12.2019 року, а тому у слідчого судді були всі підстави відмовити у задоволенні клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу.

На підставі викладеного, просить допитати свідка ОСОБА_17 , скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; свідка ОСОБА_17 , перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.10.2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.190 КК України.

24.10.2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_9 слідчим суддею Бердянською міськрайонного суду було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з розміром застави у сумі 576300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) гривень.

29.10.2019 року ОСОБА_9 був звільнений під заставу, яка була внесена його рідними у розмірі визначеному ухвалою слідчого судді.

З моменту звільнення підозрюваного з-під варти у зв`язку з внесенням застави він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави. Тому, відповідно до вимог ч.6 ст.182 КПК України, саме з цього моменту підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки ухвалою слідчого судді, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

05.12.2019 року ОСОБА_9 було повідомлено про нову підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.189, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, що і було підставою для звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст.200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Отже, окрім цих вимог, клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим ст.184 КПК України, а тому суд, з урахуванням вимог ст.200 КПК України при вирішення питання про зміну запобіжного заходу має керуватись також й положеннями ст.177 КПК України, якими визначено підстави для застосування запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, вирішуючи питання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Розглядаючи клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою, слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість зміни запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування підстав для задоволення клопотання.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою щодо ОСОБА_9 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_9 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою щодо ОСОБА_9 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, а саме: відомостями з протоколу огляду місця події від 21.11.2019 року, протоколів допиту в якості потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , а також відомостями, які зазначені в багатьох протоколах впізнання підозрюваного ОСОБА_9 за фотознімками, та свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.190, ч.3 ст.189 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити злочини, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої достатності, а доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_9 до вчинення злочинів мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд ( справа «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року), ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя ( справа «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року), вчинення ним подальших правопорушень ( справа «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які законом віднесені до категорії злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинив близько семи епізодів злочинної діяльності, у тому числі із застосуванням насильства та незаконним позбавленням людини волі, спричинивши матеріальну шкоду потерпілим в особливо великому розмірі, вчинення яких стало для нього джерелом для існування, та дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у тому числі у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його втечі, а обізнаність про адресу проживання потерпілих робить високим ризик незаконного впливу на них збоку ОСОБА_9 .

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_9 намагався впливати на свідка ОСОБА_17 , яка самостійно телефонувала слідчому ОСОБА_10 та зазначала про цей факт впливу.

На вимогу сторони захисту в судовому засіданні апеляційної інстанції була допитана свідок ОСОБА_17 , яка пояснила, що підозрюваний ОСОБА_9 ніяким чином не намагався впливати на неї, не заперечувала факту дзвінку слідчому ОСОБА_10 проте відмовилася повідомляти про зміст їхньої розмови.

Колегія суддів не приймає доводи ОСОБА_17 до уваги, оскільки, як було повідомлено прокурором, вона є фігурантом даного кримінального провадження, а тому колегія вбачає високу вірогідність намагання свідка полегшити становище підозрюваного.

Також слідчим суддею було враховано і дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, офіційно не працює. Між тим, доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що посилання сторони захисту на відсутність заявлених ризиків є безпідставним, оскільки існування цих ризиків перевірялося і під час обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним встановленням застави, і під час зміни запобіжного заходу. Встановлені ризики на теперішній час не зменшились і не перестали існувати. А тому доводи захисника про те, що ОСОБА_9 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та незаконно впливати на свідків також не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім того, під час судового розгляду прокурор зазначив, що на теперішній час встановлено лише сім епізодів злочинної діяльності ОСОБА_9 , проте ведеться слідство по заявах чотирнадцяти потерпілих та встановлюються обставини вчинення нових епізодів злочинної діяльності за його участі.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою щодо підозрюваного.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, коли тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 .

На думку колегії суддів, є правильним висновок слідчого судді про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у злочинах, вчинених із застосуванням насильства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу, змінено підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, та застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.190, ч.3 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 07 грудня 2019 року до 04 лютого 2020 року, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4