Справа № 443/1278/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1036/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2019 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2019 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено їй покарання у виді семи років та шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання останньої.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22:00 год. до 06:00 год. за місцем проживання.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, 7 травня 2016 року приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_1 , який належить його співмешканці ОСОБА_7 та зайшов в приміщення літньої кухні вказаного домогосподарства, де ОСОБА_7 ножем господарського призначення обрізала бузок. В цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на побутовому ґрунті виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 поставив вимогу ОСОБА_7 , щоб остання віддала належні їй грошові кошти та мобільний телефон марки Самсунг, на що остання не погодилась. Почувши відмову, ОСОБА_10 самовільно взяв належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки Самсунг. Будучи обуреною діями ОСОБА_10 , ОСОБА_7 взяла з підлоги ніж господарського призначення та утримуючи його в правій руці, висловлюючи погрози вбивством, виштовхала ОСОБА_10 на подвір`я будинку, при цьому завдала ОСОБА_10 декілька ударів руками по обличчю, чим спричинила потерпілому синці та садна на обличчі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. В подальшому, ОСОБА_7 приблизно о 23 год. 35 хв. 07.05.2016 року, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , завдала ОСОБА_10 удар клинком ножа господарського призначення у ділянку знаходження життєво важливих органів ОСОБА_10 грудну клітку, чим спричинила потерпілому колото-різану рану на лівій боковій поверхні грудної клітки з утворенням раневого каналу, котрий проходив через підшкірну клітковину, міжреберні м`язи, проникав у ліву плевральну порожнину та закінчувався в товщі лівої легені, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння та у даному випадку перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 ..
На даний вирок захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Захисник ОСОБА_6 в підтримку своїх апеляційних вимог зазначає, що докази покладені в основу вироку відносно ОСОБА_7 не доводять її вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, судом першої інстанції жодної оцінки про належність та допустимість таким доказам не було надано і такі по своїй суті лише доводять встановлені беззаперечні факти, зокрема виявлення трупа потерпілого ОСОБА_10 , заподіяні йому тілесні ушкодження, минулі конфлікти між потерпілим та обвинуваченою ОСОБА_7 , однак судом не проаналізовано механізм отримання потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а отже на думку захисника, наявними у справі доказами не підтверджено умислу ОСОБА_7 на заподіяння смерті потерпілому.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачена підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпіла заперечила апеляційну скаргу, хоча водночас зазначила, що не виключає можливості отримання поранення потерпілим ОСОБА_10 з необережності та вважає призначене покарання для ОСОБА_7 занадто тяжким.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення захисника, обвинуваченої та потерпілої, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що постановлений по справі вирок щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам зазначеної норми Закону.
Суд першої інстанції безпосередньо дослідив зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, дав таким належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, та прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки вона скоїла умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 ..

Покликання захисника ОСОБА_6 у апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставне та нічим не підтверджено.
Так, незважаючи на заперечення ОСОБА_7 факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, таке підтверджується усіма описаними у вироку доказами, а саме показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили наявність постійних конфліктів та бійок між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 ; висновками судових експертиз, які ствердили факт та причину смерті ОСОБА_10 , а саме внаслідок гострої крововтрати при проникаючому колото-різаному пораненні грудної клітки з пошкодженням лівої легені; висновком судової експертизи №168/2016-мк від 08.07.2016 року, який ствердив про те, що саме ножем, вилученим у ОСОБА_7 , було завдано смертельного удару потерпілому ОСОБА_10 ; протоколами слідчих дій: - огляду місця події від 08.05.2016 року, під час який був виявлений труп ОСОБА_10 , - обшуку від 08.05.2016 року, під час якого був знайдений ніж, яким ОСОБА_7 завдала смертельного поранення ОСОБА_10 , - проведення слідчого експерименту від 09.05.2016 року, під час якого ОСОБА_7 оповідала та показувати деталі конфлікту між нею та ОСОБА_10 ..
Крім того, одразу ж після затримання ОСОБА_7 добровільно написала та надала працівникам поліції заяву від 08.05.2016 року, у якій вона зізнається в тому, що 07.05.2016 року близько 23:30 год. вона на подвір`ї свого житлового будинку в с.Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області в ході побутового конфлікту нанесла своєму співжителю ОСОБА_10 чотири удари ножем в ділянку грудної клітки з лівого боку (т.1 а.с.124).
Під час розгляду справи як у місцевому суді, так і при апеляційному розгляді обвинувачена ОСОБА_7 жодного разу не обмовилась про те, що вищевказана заява від 08.05.2016 року була написана нею під будь-чиїм фізичним або психологічним примусом,- отже недовіряти відомостям, що викладені у вказаній заяві, у суду немає підстав.
Як встановлено місцевим судом, жодних безпосередніх очевидців конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не має, проте цей факт сам по собі не може бути очевидним підтвердженням відсутності умислу в обвинуваченої ОСОБА_7 на вчинення вбивства ОСОБА_10 ..
Так, факт наявності конфлікту між нею та ОСОБА_10 на подвір`ї її будинку ввечері 07.05.2016 року обвинувачена ОСОБА_7 не заперечує, факт використання нею ножа для ніби-то оборони від неправомірних дій потерпілого обвинувачена ОСОБА_7 не заперечує (як пояснює обвинувачена, вона ножем тільки розмахувала), також ОСОБА_7 не заперечує наявність неприязних відносин між нею та потерпілим ОСОБА_10 під час конфлікту на подвір`ї її будинку через неправомірні дії потерпілого, який хотів забрати у неї мобільний телефон, гроші та намагався її побити.
При судовому розгляді обвинувачена ОСОБА_7 заперечила факт нанесення нею умисного удару ножем у грудну клітку потерпілого ОСОБА_10 , та пояснила, що можливо лезо ножа встромилось у грудну клітку потерпілого під час того, як потерпілий ОСОБА_10 впав на неї під час шарпанини між ними. При апеляційному розгляді захисник ОСОБА_6 висловив припущення, що жодного поранення ОСОБА_10 під час конфлікту із ОСОБА_7 не отримав, а можливо його вбили на стадіоні, коли він вже пішов з подвір`я ОСОБА_7 ..
Проте, як вірно зазначив місцевий суд, характер та послідовність дій, вчинених обвинуваченою, у своїй сукупності свідчать про те, що вона мала прямий умисел на позбавлення життя потерпілого, використавши знаряддя злочину, застосування якого призводить до смерті, у зв`язку з чим правова оцінка скоєного обвинуваченою правопорушення відповідає встановленим фактичним обставинам його вчинення. Знаряддя злочину - ніж в руках у обвинуваченої опинився не випадково, удар ножем був нанесений в життєво важливі органи і носив характер небезпечний для життя, довжина раневого каналу, його розташування свідчать про умисел підсудньої на вбивство
Крім того, на думку колегії суддів факт наявності умислу в обвинуваченої ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_10 підтверджується також доволі невеликим проміжком часу з моменту отримання поранення та до моменту настання смерті потерпілого ОСОБА_10 ..
Так, із показів обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_10 одразу ж після отримання поранення пішов з подвір`я її будинковолодіння у бік стадіону до своєї оселі. Водночас, згідно акту про застосування службового собаки від 08.05.2016 року, собака від трупа ОСОБА_10 на стадіоні с.Нові Стрілища пішла в сторону будинків близько 80 метрів, вийшла на ґрунтову дорогу і зробила поворот праворуч пройшла близько 20 метрів, зробила поворот ліворуч зайшовши на подвір`я буд. АДРЕСА_1 , де завершила роботу. Дане будинковолодіння належить обвинуваченій ОСОБА_7 , після чого остання була затримана (т.1 а.с.186).
Як видно з вищезазначеного акту, робота собаки повністю спростовує твердження захисника ОСОБА_6 про те, ОСОБА_10 міг бути вбитий безпосередньо на стадіоні невстановленими особами.
Отже, після отримання на подвір`ї будинковолодіння ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 23 год. 35 хв. смертельно-небезпечного поранення потерпілий ОСОБА_10 пройшов усього близько 100 (ста) метрів та впав і помер, адже згідно висновку судово медичного експерта №21/16 від 08.06.2016 року смерть ОСОБА_10 настала внаслідок гострої крововтрати при проникаючому колото-різаному пораненні грудної клітки з пошкодженням лівої легені (т.1 а.с.217-219). Труп ОСОБА_10 був виявлений вже ранком 08.05.2016 року, при цьому обвинувачена ОСОБА_7 одразу ж після події конфлікту нікому не повідомила про вчинене та труп потерпілого цілу ніч пролежав на стадіоні села, що обґрунтовано свідчить про наявність умислу обвинуваченої на заподіяння смерті потерпілого.
Крім того, погоджуючись із висновком місцевого суду про винність обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів також враховує посткримінальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка одразу ж після завдання удару ножем у життєво важливу ділянку тіла потерпілого ОСОБА_10 (грудну клітку зліва), не намагалась надати першу медичну допомогу ОСОБА_10 , не викликала швидку медичну допомогу, або іншим чином не намагалась усунути небезпечні наслідки заподіяного, як то повідомити про скоєне лікарів, поліцію, або будь-кого із сторонніх осіб, а навпаки, як вбачається з її показів при проведенні слідчого експерименту (т.1 а.с.232-240), після конфлікту із ОСОБА_10 ретельно помила ніж та руки. Даний факт обвинувачена підтвердила і у суді апеляційної інстанції, і така посткримінальна поведінка обвинуваченої апеляційним судом розцінюється як спрямована на приховування наявності умислу на вчинення інкримінованого їй злочину та на уникнення від відповідальності за вчинене.
З викладеного колегія суддів приходить до переконання про те, що під час розгляду кримінального провадження місцевим судом було досліджено всі представлені як органом обвинувачення так і захистом докази, яким відповідно до вимог ст.94 КПК України дана оцінка з точки зору належності, допустимості та достовірності, а тому доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
Оскаржуваним вироком покарання для ОСОБА_7 призначено на строк сім років шість місяців позбавлення волі. На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно призначив покарання у межах санкції статті, що ставиться у провину обвинуваченій, ближче до її мінімальної межі, таке покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України і є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 ..
Заперечення обвинуваченою ОСОБА_7 та її захисником, зокрема в поданій апеляційній скарзі, причетності та вини у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність її вини у скоєному, і судом апеляційної інстанції оцінюється як обрана форма захисту.
З`ясувавши всі обставини кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, колегія суддів приходить до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону під час розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушуються питання в апеляційній скарзі захисника, не встановлено.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: