Справа № 450/848/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/539/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пустомити Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст. 119 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою з доповненнями до неї прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України від відбування даного покарання ОСОБА_6 звільнено з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Зобов`язано ОСОБА_6 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зараховано ОСОБА_6 до призначеного покарання строк перебування під вартою в період часу з 23.11.2017 року по 18.10.2018 року, а саме 10 місяців 25 днів позбавлення волі.

Початок відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту оголошення вироку.

Застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

Запобіжний захід, обраний відповідно до ухвали суду від 18.10.2018 року, у вигляді застави - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 36820 (тридцять шість тисяч вісімсот двадцять) грн. залишено в силі до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили частину застави в сумі 36756 (тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 53 коп. (сплачену згідно квитанції № 126 від 22.10.2018 року ТВБВ № 10013/122 м. Пустомити філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк») вирішено звернути в дохід держави в рахунок коштів витрачених на залучення експертів.

Іншу частину застави в сумі 63 (шістдесят три) грн. 47 коп. (сплачену згідно квитанції № 126 від 22.10.2018 року ТВБВ № 10013/122 м. Пустомити філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк») - повернути ОСОБА_6 .

Скасовано арешт на тимчасово вилучене майно, накладений згідно ухвали слідчого судді від 27.11.2017 року.

Вирішено питання з речовими доказами.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 20.11.2017 року, близько обіду, потерпілий ОСОБА_10 , перебував в гостях у ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , де споживав разом із ОСОБА_6 алкогольні напої та в процесі їх розпивання, 21.11.2017 року, в період часу з 00:00 годин, між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 раптово виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_6 , перебуваючи у кімнаті будинку за місцем свого проживання, взяв металеві вила, та розпочав ними погрожувати ОСОБА_10 , який сидів на кріслі в приміщенні кімнати, замахуючись ними в сторону ОСОБА_10 . Надалі, ОСОБА_6 , сидячи на ліжку, наніс один удар своєю правою ногою по лівій нозі сидячого на кріслі ОСОБА_10 , після чого розпочав своїми руками шарпати ОСОБА_10 за одяг, в подальшому встав з ліжка та наніс удар своєю правою ногою в голову ОСОБА_10 .

В ході даної суперечки ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, схопив правою рукою зі столу кухонний ніж, який згідно висновку експерта являється різновидом ножів господарсько-побутового призначення, та розпочав ним погрожувати ОСОБА_10 , при цьому зняв з голови останнього шапку та кинув її на підлогу, після чого приставив свою ліву руку, в якій тримав ніж, до голови ОСОБА_10 , а своєю правою рукою наніс удар в обличчя ОСОБА_10 , надалі своєю правою рукою схопив за волосся ОСОБА_10 та ножем, яким утримував в лівій руці, відрізав волосся ОСОБА_10 і, утримуючи ніж в своїй лівій руці, клинком ножа розпочав наносити удари по правому колінному суглобу ОСОБА_10 , спричинивши дві поверхневі колото-різані рани останньому.

Надалі ОСОБА_6 , о 00:21 годин, проявляючи злочинну самовпевненість, яка полягала у тому, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , однак легковажно розраховуючи на її відвернення, утримуючи ніж в своїй лівій руці, заподіяв удар вказаною рукою з ножем в область правого плеча ОСОБА_10 , який сидів у кріслі. Після чого ОСОБА_6 , утримуючи ніж в своїй лівій руці, наніс удари лівою та правою рукою в голову ОСОБА_10 , зокрема своїм тапком. Після нанесення ряду ударів ОСОБА_10 , викинув в кімнаті будинку ніж, яким заподіяв тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Після цього, ОСОБА_10 , вставши із крісла, покинув кімнату будинку ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 одне наскрізне колото-різане ушкодження задньої поверхні правого плеча, з утворенням раневого каналу, довжиною 20 см., який проходить справа на ліво та дещо знизу вверх і проникав в плевральну порожнину з ушкодженням правої підключичної артерії, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебуває у прямому причиновому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

В результаті нанесеного ОСОБА_6 тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на подвір`ї ОСОБА_6 поруч з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

На вирок суду прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі. У решті вирок просить залишити без змін.
Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виходячи з наведеного, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Зазначає, що згідно з положень ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Як вбачається із п.п. 2, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», таке рішення має бути належним чином умотивоване.
Водночас суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання, а саме даним про особу обвинуваченого, прийшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, належних і достатніх мотивів для прийняття рішення не навів.
Судом не надано належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_6 , починаючи з обіднього періоду 20.11.2017 року до опівночі, розпивав спиртні напої, а тому під час вчинення злочину перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, яке за своїми ознаками не було патологічним.
Крім цього, обвинувачений, будучи працездатним, близько чотирьох років не працює, не одружений, проживає сам, що свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, зловживає спиртними напоями та негативно характеризується за місцем проживання.
Зазначені дані негативно характеризують особу ОСОБА_6 , свідчать про дуже високий ризик повторного вчинення ним злочину та небезпечність такої особи для суспільства. Звільнення у даному випадку обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка полягає у запобіганні злочинам, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань (ст. ст. 1, 50 КК України, ст. ст. 2, 9 КПК України).
Наведене вище свідчить про те, що для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів необхідне призначення йому покарання у межах санкції статті, яке він відбуватиме реально. При цьому, підстави для звільнення ОСОБА_6 від покарання відповідно до ст. 75 КК України відсутні, а суд, застосувавши вказану статтю, застосував закон, який не підлягав застосуванню, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в запереченні на апеляційну скаргу просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги з доповненнями, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на заперечення доводів апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_9 , яка просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 119 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведенною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.

Щодо покарання, з яким прокурор не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості; обране з врахуванням особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 несудимий, по місцю реєстрації характеризується посередньо, не працює та неодружений, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 16 від 7.02.2008 року виявляє біполярний афективний розлад, стан гіпоманії та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 просила суворо не карати обвинуваченого, оскільки такому повністю пробачила у вчиненому, що суд слушно врахував при призначенні покарання.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання покарання, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, обвинуваченому ОСОБА_6 у виді трьох років позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається прокурор, як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість, немає. Доводи апеляційної скарги безпідставні.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою й приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 119 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

Суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини: характер і ступінь небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, та обставину, яка обтяжує покарання, інші обставини справи.

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував і відсутність з сторони потерпілої будь-яких претензій матеріального та морального характеру, яка простила обвинуваченому та просила його суворо не карати.

Саме з врахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Судове рішення є мотивованим.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, проживає сам, що свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, зловживає спиртними напоями, то такі є необгрунтованими, з огляду на те, що в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ствердили, що обвинувачений здійснює фермерську діяльність, на даний час у нього є матір та сестра, що свідчить про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що зазначені дані негативно характеризують особу ОСОБА_6 , що свідчить про дуже високий ризик повторного вчинення ним злочину та небезпечність його для суспільства, то суд першої інстанції вірно врахував дані висновку судово-психіатричної експертизи № 16 від 07.02.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє біполярний афективний розлад, стан гіпоманії може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; як свідчить результат експертного обстеження, виявлений біполярний афективний розлад клінічно маніфестував у 2009 році

Ураховуючи вказаний висновок експерта суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 під час інкримінованих йому дій перебував в стані обмеженої осудності і даний стан судом також врахований при призначенні йому покарання.

Між тим, суд першої інстанції, поряд з призначенням покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , застосував до такого примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування, що також сприятиме виправленню ОСОБА_6 та запобігатиме вчиненню нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) чи порушення процесуального закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необгрунтованою і вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та звільненням його від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4