МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/812/53/20 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п. 3 ч. 1 ст. 309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0004223 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 і інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2020 року, якою у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, незаміжньої, не працюючої, має інвалідність 2 групи, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
- продовжено строк тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати ухвалу слідчого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2020 року та постановити нову, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Короткий зміст рішення слідчого судді суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2020 року продовжено підозрюваній ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 13 лютого 2020 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
На думку апелянта, слідчим суддею не враховано наявність у підозрюваної постійного місця проживання, психічного захворювання з дитинства, часткового визнання вини.
Вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілу можливо запобігти шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Стверджує, що слідчим суддею не з`ясовувалась думка учасників судового провадження щодо відводів.

Встановлені слідчим суддею судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 є підозрюваною у кримінальному провадженні № 0004223 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України.

Слідчий суддя, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого корисливого злочину, який пов`язаний з умисним відкритим застосуванням насильства до сусідки похилого віку, наявність ризику передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), який не зменшився, а також неможливість завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу і необхідність для його завершення проведення зазначених у клопотанні процесуальних, слідчих дій, здійснення яких потребує часу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника на підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 4 статті 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до вимог частини 5 статті 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що: обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Вказані вимоги закону слідчим суддею виконані в повному обсязі.
Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.
Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначила про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження, зокрема: дані протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 , дані протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_9 , дані протоколу затримання ОСОБА_7 , свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України. В ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення на момент його повідомлення.

Таким чином, ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта, стосовно відсутності доказів, в частині викрадення грошових коштів, на підтвердження обґрунтованості підозри є неприйнятними.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування ні слідчим суддею суду першої інстанції, ні апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Виходячи з даних матеріалів судового та кримінального провадження, є вірними висновок слідчого судді відносно того, що не зменшились ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_7 даного запобіжного заходу.
Як слідує із матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину, який пов`язаний з умисним відкритим застосуванням насильства до сусідки похилого віку, дані що характеризують особу підозрювану, побоювань потерпілої, з врахуванням непередбачуваності поведінки ОСОБА_7 , яка страждає на психічне захворювання.
Наведені обставини дають можливість припускати, що підозрювана, може незаконно впливати на потерпілу, що свідчать про наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України.
Перевіривши доводи клопотання старшого слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні на предмет наявності ризику, слідчим суддею вірно встановлено, що наведені у клопотанні доводи є обґрунтованими, а викладений ризик не зменшився та існує на даний час.
Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків слідчого судді щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.
Також, є вірним висновок слідчого судді щодо неможливості закінчення досудового розслідування через значну кількість слідчих (розшукових) та процесуальних дій у даному кримінальному провадженні.
Виходячи з даних матеріалів судового провадження, керівником Миколаївської місцевої прокуратури №2, ухвалено постанову про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженню до трьох місяців, тобто до 13 лютого 2020 року.

Посилання апелянта на психічне захворювання з дитинства, як безумовну підставу для скасування ухвали слідчого судді, є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки, медична частина державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.
Будь яких доказів того, що працівники ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» відмовлять ОСОБА_7 у наданні спеціалізованого лікування в умовах ізолятора, матеріали судового провадження не мають.
Посилання апелянта, що підозрювана має постійне місце проживання, часткове визнання своєї вини, не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати підозрюваній запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Посилання апелянта на не з`ясування слідчим суддею учасників судового провадження щодо відводів є неслушними, оскільки згідно даних технічних засобів фіксації судового розгляді слідчим суддею дане питання порушувалось та з`ясовувалась їх думка.
Істотних порушень положень КПК України при розгляді слідчим суддею клопотання слідчого про продовження строку тримання підозрюваній ОСОБА_7 під вартою, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, за обставин вказаних в апеляційній скарзі.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 і інтересах підозрюваної ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: