Провадження №1-кп/193/69/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
23 квітня 2020 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської областіу складі
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
представник потерпілої: ОСОБА_6
потерпіла: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка кримінальне провадження №0000066 від 03.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , по ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , оскільки строк тримання під вартою закінчується 5 травня 2020 року.

Прокурор при вирішенні зазначеного питання вказує на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, крім того звертає увагу суду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на данний час не зменшились, а тому просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 терміном на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує, просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує, просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпіла ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_6 подане клопотання підтримують, просять продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ..

Суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою , в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60)

Відповідно до ст. 331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службові особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 6 років, а також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183 КПК України, та враховуючи, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, а саме те, що обвинувачений не одружений, не працює, що свідчить про його слабкі соціальні зв`язки, за місцем реєстрації АДРЕСА_1 . Софіївського району не проживає, так як будинок не придатний до проживання, проживає без реєстрації в літній кухні у знайомого, який раніше, як співучасник, разом з обвинуваченим проходив в якості обвинуваченого по іншому кримінальному провадженню, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, про що свідчить наявність ряду інших кримінальних проваджень, коштів на заставу не має, особи, які б могли взяти обвинуваченого на поруки відсутні, обвинувачений буде мати можливість незаконно впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані в судовому засіданні, дослідивши вказані обставини в сукупності, суд вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Судом також враховується суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельєр проти Франції».

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 червня 2020 року до 15 години 00 хв..
Копію ухвали надати сторонам та направити для виконання в частині продовження строку застосування запобіжного заходу начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1