УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Слов`янськ

Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в режимі відеоконференції в залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

09.06.2020 року на адресу суду від обвинуваченого ОСОБА_9 було подано клопотання в порядку ст. 201 КПК України про зміну запобіжного заходу, яке він обгрунтував тим, що всі доводи та обгрунтування прокурора, які вона поклала в основу свого клопотаття про продовження строку тримання під вартою грунтуються на домислах та припущеннях, а також на фантазіях прокурора, однак не підтверджується фактичними доказами. Зазначає, що на теперішній час допитані вже всі прямі свідки та жоден з них не повідомив суду про причетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому вважає за необхідне допитати їх знову під час розгляду даного клопотання. Також вказаує, прокурор не обгрунтовує жоден наявний ризик, передбачений ст. 177 КПК України на якій посилається у своєму клопотанні та не розглядає альтернативних видів запобіжних заходів, які не пов`язані з триманням під вартою. Просив колегію суддів змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на будь який інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор ОСОБА_12 в судовому засіданні просила колегію суддів відмовити обвинуваченому ОСОБА_9 в задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу, вказала, що ОСОБА_9 згідно обвинувального акту даного кримінального провадження № 0000057 від 16.02.2017 року обвинувачуються у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, а тому відсутні підстави для зміни відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який та

такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Підтвердила наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і законність тримання під вартою ОСОБА_9 .
Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та не заперечував проти задоволення його вимог.
Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу зміни відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу.
Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим просив клопотання ОСОБА_9 задовольнити.
Захисник ОСОБА_7 під час судового засідання не заперечувала проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 .
Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.
Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Ст.6 Конституції України закріплює положення, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Крім того, положення ст.19 Конституції України наголошує на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до засад державної політики України в галузі прав людини, затверджених Постановою Верховної Ради України від 17.06.1999 року №757-XIV, обмеженість свободи держави, її органів і посадових осіб визнається відповідно до принципу, згідно з яким дозволено лише те, що прямо передбачається законом.
Запобіжні заходи є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, вони мають застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).
Згідно ч.1 ст. 201 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу, продовження строку дії такого запобіжного заходу, скасування, зміна запобіжного заходу, буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобода практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.
Так колегія суддів вказує, що за даним кримінальним провадженням у відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 стала зазначена прокурором в судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри щодо можливої причетності ОСОБА_9 до скоєння ним тяжких злочинів та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений у випадку зміни запобіжного заходу може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Ухвала суду в цій частині містить всебічний та детальний опис доводів прокурора та обґрунтування вказаних ним ризиків.
Крім того колегія суддів зазначає, що обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу в даному кримінальному провадженні, який виправдовує як виняток із загальної норми про повагу до свободи людини продовжений ОСОБА_9 запобіжний захід - це непоправні наслідки інкримінованого обвинуваченим злочину, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями. Крім того суспільний інтерес полягає ще і в повному та неупередженому розгляді кримінального провадження і запобіганні процесуальних ризиків.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Обвинувачений же ОСОБА_9 як на підставу свого клопотання посилається на те, що доводи та обгрунтування прокурора, які вона поклала в основу свого клопотаття про продовження строку тримання під вартою грунтуються на домислах та припущеннях, а також на фантазіях прокурора, однак не підтверджується фактичними доказами.

Зазначає, що на теперішній час допитані вже всі прямі свідки та жоден з них не повідомив суду про причетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Також вказаує, прокурором не обгрунтовує жоден наявний ризик, передбачений ст. 177 КПК України на якій посилається у своєму клопотанні та не розглядає альтернативних видів запобіжних заходів, які не пов`язані з триманням під вартою.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що під час винесення ухвали від 06.05.2020 рокута врахувавши всі встановлені під час судового розгяду кримінального провадження відомості про сукупність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні потерпілим та вже допитаними свідками, було встановлено, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
Колегія суддів зазначає, що ризиками про які було зазначено прокурорм у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так прокурор 06.05.2020 року, під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, на думку колегії суддів довела існування ризиків незаконного впливу ОСОБА_9 на ще не допитаних свідків та можливість переховування від правосуддя у випадку зміни йому запобіжного заходу.
Як зазначає Європейський суд з прав людини у будь якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали та докази, оцінивши у сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 особливо тяжких та тяжкого кримінальних правопорушеннь, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні, доведені нею та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, колегія суддів вважає, що будь-яких обґрунтованих та об`єктивних обставин, які б свідчили про те, що захід забезпечення кримінального провадження застосований відносно ОСОБА_9 не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі розгляду кримінального провадження не встановлено та обвинуваченим і його захисником не доведено на теперішній час, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про доцільність збереження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, поданому в порядку ст. 201 КПК України.
Під час даного судового розгляду, колегією суддів не встановлено обставин, які б не були враховані під час продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не були б покладені в основу мотивування ухвали суду від 06.05.2020 року.
Колегія суддів також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання прокурора також розглядала й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, передбачені ст. 176 КПК України, в тому числі і цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контроля, однак прийшла до висновку, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.177, 183, 331, 376 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 подане в порядку ст. 201 КПК України про зміну запобіжного заходу - відмовити.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3