Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/541/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеокнфенеції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 березня 2020 року, якоюстосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, з повною вищою юридичною освітою, який зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, одружений, на утриманні1 неповнолітня дитина, раніше судимий:
- 24.06.2008 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст.. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення віолі,
продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 травня 2020 року включно,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкас перебувають матеріали кримінального провадження № 0001782 за звинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 152, ч.3 ст. 153, п. 4, п. 12, п. 10 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні, районного суду, прокурор заявив клопотання щодо продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу.
Вказав, що ОСОБА_7 не судимий, однак обвинувачується у скоєнні ряду тяжких та особливо тяжкого злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, та зокрема у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, що свідчить про те, що він схильний до вчинення злочинів, тому існує можливість ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки тяжкість кримінального правопорушення по якому йому оголошено підозру, зібрані у справі докази та можливе покарання у разі доведення його провини, свідчить про те, що підозрюваний може вчинити спроби направлені на переховування від суду, з метою ухилення від відповідальності за скоєні злочини.
З метою уникнення відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 березня 2020 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.
Своє рішення суддя мотивував тим, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість в установленому порядку не знята та не погашена, обвинувачується у вчиненні нових умисних кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що прокурором не надано доказів на підтвердження існування ризиків.
Зазначає, що в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що з кожним новим продовженням строку тримання під вартою зменшується вірогідність наявності ризиків.
Зокрема в рішенні ЄСПЛ «Ткачов проти України», вказано «Національні суди у першу чергу повинні забезпечувати , щоб у конкретній справі попереднє ув`язнення не перевищувало розумного строку розгляду кримінального провадження»
У рішенні «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ наголошує, що незмінність підстав для підозри, що особа вчинила кримінальне правопорушення є умовою для того, що взяти під варту вважається законним, але ця умова через деякий час перестає бути достатньою для утримання людини під вартою.
Справа ЄСПЛ «Плешов проти України» особа, обвинувачена у вчиненні злочину має бути звільнена з під варти, якщо держава не введе підстав для перевищення строків тримання під вартою.
Відповідно до рішень ЄСПЛ зі впливом певного часу існування підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи на тривалий строк.
Вказує, що під час розгляду клопотання прокурор не забезпечив надання доказів, що підтверджують наявність ризиків та явку свідків.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримавапеляційну скаргу та просив її задовольнити прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний (обвинувачений) може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкас перебувають матеріали кримінального провадження № 0001782 за звинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 152, ч.3 ст. 153, п. 4, п. 12, п. 10 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 152, ч.3 ст. 153, п. 4, п. 12, п. 10 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 152, ч.3 ст. 153, п. 4, п. 12, п. 10 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування чи суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, в яких він обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у районному суді, обвинувачений вину в інкримінованих йому злочинах не визнає, а тому у разі застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілих, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, необхідно зазначити про особу ОСОБА_7 , який офіційно не працює та не має жодних заробітків, проживав не за місцем реєстрації, під час розгляду кримінального провадження про обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом - вчинив інші тяжкі злочини, зокрема, корисливий, та інший, що посягає на здоров`я і статеву недоторканість малолітньої особи, а тому перебуваючи на волі може вчинити тяжкі та особливо тяжкі злочини.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочинів у яких підозрюється ОСОБА_7 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків незаконно впливати на потерпілих та свідків, які наразі не допитані.
Що стосується доводів обвинуваченого про можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Наявність у ОСОБА_7 місця реєстрації та проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією судді не можу бути враховано, оскільки останній вчинив особливо тяжкий злочин внаслідок якого настала смерть людини, злочин пов`язаний і застосування фізичного та психологічного насильства до неповнолітньої особи, даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, та через брак коштів наявний високий ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення.
А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також, те, що ОСОБА_7 , становить підвищену суспільну небезпеку, обвинувачується у скоєнні ряду тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, заявлені ризики не зменшилися колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Як вбачається з матеріалів обвинувального акту ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінального правопорушення було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Також необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_7 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Що стосується тверджень обвинуваченого та його захисника про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи ОСОБА_7 про відсутність ризиків на належне виконання ним процесуальних обов`язків, у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою колегією суддів не може бути враховано, оскільки він неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 тримання під вартою, як про це просить апелянт.
А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_7 не має жодних заробітків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не бажання стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може вчинити спроби направлені на переховування від суду, вчинити вплив на свідків, які не допитувалися, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення в яких обвинувачується
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 березня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу
Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 березня 2020 року, якоюстосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 травня 2020 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8 Ремез