Провадження №11-кп/801/534/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком 20 років з моменту затримання.
Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду незаконним, просить його скасувати та постановити ухвалу, якою його клопотання задовольнити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом проігноровано Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який не відмовляючись від своєї апеляційної скарги, відмовився від дачі пояснень та виступу у судових дебатах, його захисника адвоката ОСОБА_8 , яка покладалась на розсуд суду та прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про необхідність залишення клопотання засудженого ОСОБА_9 без задоволення є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Згідно матеріалів судового провадження, вироком Одеського обласного суду від 05.07.2001 року ОСОБА_7 засуджений за п. "б", "з" ст. 93, ст. 17, п. "б", "ж", "з" ст. 93, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 141, ч. 2 ст. 143 КК України (1960), до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 13.12.2001 року виключено з вироку рішення суду про визнання ОСОБА_7 особливо небезпечним рецидивістом, перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 143 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України в редакції 05 квітня 2001 року, за якою визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, а за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України в редакції 05 квітня 2001 року за п. "б", "з" ст. 93, ст. 17, п. "б", "ж", "з" ст. 93, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 141, засудженому остаточно визначено основне покарання призначене судом довічне позбавлення волі.
Згідно із розпорядженням про виконання вироку, вказаний вирок набув законної сили 13.12.2001.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачено ст.82 Кримінального кодексу України відносно до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. При цьому частиною 4 даної статті передбачена така можливість після фактичного відбуття засудженим певного строку. Безстроковість довічного позбавлення волі унеможливлює визначити певну частину строку покарання із загального його строку.

Рішенням у справі «Пєтухов проти України (№2)» ЄСПЛ констатував порушення Україною статті 3 Конвенції з основоположних прав та свобод відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Так, ЄСПЛ вказано, що відсутність у довічно ув`язнених осіб реальної перспективи звільнення та можливості перегляду довічного ув`язнення є порушенням ст. 3 Конвенції. Вказане порушення ЄСПЛ визнано системною проблемою, яку слід вирішити шляхом здійснення заходів загального характеру.

Проте, застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачено.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Правом помилування відповідно до ст. 87 КК України наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Отже, підстав для прийняття судом рішення про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким немає.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4