Провадження № 11-кп/4820/145/20
Справа № 683/1761/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.ч.2, 3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому об`єднане кримінальне провадження №0000294 від 06 червня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, раніше судимий:

- 04 червня 2014 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.2 та ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку 2 роки;

- 24 липня 2014 року цим же судом за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців;

- 06 жовтня 2014 року цим же судом за ч.2 ст.190, ст.71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, 30 грудня 2016 року звільнений з місць позбавлення волі ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 22 грудня 2016 року на підставі ст.82 КК України, позбавлення волі замінене на 240 годин громадських робіт,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 5 місяців;

- за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком на 6 місяців.

Згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 6 місяців арешту.

Судом вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_9 19 травня 2019 року біля 16 год 15 хв, перебуваючи в приміщенні веранди житлового будинку по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб та тим, що власниця будинку вийшла до іншої кімнати, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу умисно, таємно, повторно зі столу, що розташований у веранді будинку, викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «C-130» вартістю 170 грн, із стартовим пакетом мобільного оператора ПрАТ «Київстар» вартістю 60 грн, на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 110 грн, що належать ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 340 грн.

Крім того, ОСОБА_9 17 травня 2019 року біля 15 год, перебуваючи у під`їзді багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , за допомогою знайденого ключа проник до квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку, яка належить ОСОБА_11 , де у вітальній кімнаті з гаманця, що лежав на столі, умисно, таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 200 грн., «Тройний» одеколон вартістю 30 грн та з спальної кімнати квартири мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GT-E1080» вартістю 341 грн 67 коп. із стартовим пакетом мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» вартістю 60 грн та зарядним пристроєм марки «Samsung» моделі «ATADS30EBE» вартістю 48 грн 33 коп, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 680 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок Старокостянтинівського районного суду від 31 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_9 скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі та за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеності вини засудженого ОСОБА_9 , правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, прокурор вважав, що вказаний вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначав, що підставою призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України згідно вироку суду стало те, що обвинувачений позитивно характеризується, в скоєному розкаявся, визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував завдані збитки.
Однак, місцевим судом всупереч вимогам ст.65 КК України в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_9 вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, раніше тричі судимий за вчинення умисних середньої тяжкості та тяжких корисливих злочинів.
Окрім того, не надано місцевим судом належної оцінки відомостям, що характеризують обвинуваченого, не в повній мірі враховано і наявність в діях ОСОБА_9 такої обставини, що обтяжує його покарання, як рецидив злочинів.
Тому, на думку прокурора, зазначені обставини давали достатні підстави для застосування до ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яке б було справедливим, достатнім для його виправлення та послужило б стримуючим фактором до недопущення скоєння ним аналогічних злочинів у майбутньому.
Крім того, навіть при врахуванні судом пом`якшуючих покарання обставин, вони з врахуванням ступеня тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, не вказують на істотне зниження ступеня тяжкості злочину та не є підставами для застосування відносно нього ст.69 КК України, а могли бути підставою для призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкціями інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому є занадто м`яким та несправедливим і таким, що не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню нових злочинів.
Таким чином, під час призначення покарання судом неправильно застосовано норми ст.69 КК України та призначено за ч.3 ст.185 КК України остаточне покарання, що не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_9 19 травня 2019 року біля 16 год 15 хв перебував у приміщенні веранди житлового будинку по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 . Скориставшись відсутністю сторонніх осіб та тим, що власниця будинку вийшла до іншої кімнати, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу умисно, таємно, повторно зі столу, що розташований у веранді будинку, ОСОБА_9 викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «C-130» вартістю 170 грн, із стартовим пакетом мобільного оператора ПрАТ «Київстар» вартістю 60 грн, на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 110 грн, що належать потерпілій ОСОБА_10 , чим спричинив їй майнової шкоди на загальну суму 340 грн.

Крім того, ОСОБА_9 17 травня 2019 року біля 15 год, перебуваючи у під`їзді багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , за допомогою знайденого ключа проник до квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку, яка належить ОСОБА_11 , де у вітальній кімнаті з гаманця, що лежав на столі, умисно, таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 200 грн., «Тройний» одеколон вартістю 30 грн та з спальної кімнати квартири мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GT-E1080» вартістю 341 грн 67 коп із стартовим пакетом мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» вартістю 60 грн та зарядним пристроєм марки «Samsung» моделі «ATADS30EBE» вартістю 48 грн 33 коп, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 680 грн.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, установлених судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Однак колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є обґрунтованими.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Так, на підставі ст.65 КК України суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обвинуваченому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги місцевим судом не були дотримані, оскільки при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд не повною мірою врахував усі обставини, які впливають на призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_9 вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, щиро розкаявся та вказував, що вчинив крадіжку мобільного телефона ОСОБА_10 , а також проник до квартири ОСОБА_11 , бо знав, де знаходиться ключ від неї, звідки викрав гроші, одеколон та мобільний телефон. Зазначав, що потерпілим усе повернуто та відшкодовано моральну шкоду.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , є щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів, повне відшкодування завданої шкоди.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , є рецидив злочину, а також вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Місцевим судом усупереч вимогам ст.65 КК України не враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив один зі злочинів, який згідно ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості та один тяжкий злочин, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років.

Водночас обвинувачений ОСОБА_9 раніше тричі судимий за вчинення умисних середньої тяжкості та тяжких корисливих злочинів, за останній з них відбував реальну міру покарання у місцях позбавлення волі. Після звільнення повторно вчинив середньої тяжкості та тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та стійке небажання ставати на шлях виправлення.

Окрім того, не надано місцевим судом належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_9 немає стійких соціальних зв`язків, не працює, вчинив злочин щодо особи похилого віку.

Не повною мірою враховано і наявність в діях ОСОБА_9 такої обставини, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині заслуговують на увагу.

Наведене свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів, відсутність позитивних змін у його поведінці.

Також колегія суддів апеляційного суду враховує позицію обох потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які просили суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_9 у зв`язку з відшкодуванням викраденого.

Відповідно до усталеної судової практики при призначенні покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Досягнення виправлення засудженого допускає усунення суспільної небезпечності особи, тобто такий вплив покарання, внаслідок якого у винного з`являється схильність до законослухняної поведінки. Сам по собі факт призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує почуття справедливості у суспільстві.

Окрім цього, ст.65 КК України передбачено, що застосування більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно вимог ст.69 КК України може мати місце лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винуватого.

При цьому в кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що значно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Важливо при цьому враховувати не стільки цілі й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її поведінку під час та після вчинення злочину.

Так, підставою призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України згідно вироку місцевого суду стало те, що обвинувачений позитивно характеризується, в скоєному розкаявся, визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував завдані збитки.

При врахуванні місцевим судом зазначених пом`якшуючих покарання обставин, вони з врахуванням ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, їх суспільної небезпечності, особи обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не є такими, що істотно знизили тяжкість вчинених злочинів з огляду, зокрема, й на неодноразове вчинення аналогічних злочинів обвинуваченим у минулому.

Отже, висновок місцевого суду про можливість застосування до ОСОБА_9 положень ст.69 КК України до злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та обрання йому заходу примусу у виді арешту на строк 6 місяців, як і призначення покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 5 місяців арешту не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді арешту є явно несправедливим, не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Тому обвинуваченому ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів апеляційного суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Таким чином, вирок місцевого суду підлягає скасуванню на підставі ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через його м`якість, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п.2 ч.1 ст.420 КПК України через необхідність застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4