УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомир клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

У С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту автомобіля. В обґрунтування скарги вказав, 04.08.2019, близько 19.00 год. працівниками УПП в Житомирській області під час перевірки автомобіля марки «Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_1 за адресою м. Житомир, пр. Незалежності, 55, під керуванням ОСОБА_3 було виявлено ознаки підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відомості за даним фактом 05.08.2019 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0003303 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України. При перевірці свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та співставленням зазначених в ньому даних із даними бази НАІС виявлено ряд розбіжностей у вигляді неспівпадіння кольору автомобіля, номерних позначень кузова, серії та номера свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що підтверджується рапортом, копія якого додається до клопотання. Крім того, було вилучено автомобіль марки «Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено до майданчику тимчасового утримання, що розташований за адресою м. Житомир, вул. Слобідська, 35. Заявник зазначає, що вказаний вище автомобіль належить йому і його він придбав за 22 000 грн. 04.08.2019 у невідомого чоловіка, попередньо знайшовши його через мережу безкоштовних оголошень «ОЛХ» і цього ж дня, рухаючись за кермом вказаного автомобіля, він був зупинений працівниками патрульної поліції, які під час перевірки виявили ряд розбіжностей із базами Національної поліції та наданими ним документами. Після цього це майно в нього було вилучено.
До судового засідання заявник не з`явився, надав суду заяву про слухання клопотання без його участі, наполягав на задоволені заяви.

Слідчий СВ Житомирського ВП Головного управління національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що не заперечує щодо частково скасування арешту з майна, а саме автомобіля марки «Шкода Октавіа» без права відчуження, заперечує щодо скасування арешту зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 , оскільки згідно висновку експерта № 1/3-324 містить ознаки підробки.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та матеріалів кримінального провадження, дійшов до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в провадженні Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0003303 від 05.08.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.08.2019 року накладено арешт на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 , яке вилучене під час огляду місця події від 04.08.2019р. до Житомирського ВП ГУНП, що по вул. Л. Українки, 17 в м. Житомирі; автомобіль марки «Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_1 , який вилучений під час огляду місця події від 04.08.2019 до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, що по вул. Слобідська, 35, з забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Нормами ч. 10 ст.170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме майно.
Частина 11 ст. 170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчим не доведено, що існують обставини, які підтверджують, що не застосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Слідчим не надано будь-яких доказів на підтвердження повідомлення будь-кому про підозру.
Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження с захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).
Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Слід зазначити, що досудове розслідування в кримінальному провадженні за фактом вчинення злочину та накладений слідчим арешт триває тривалий проміжок часу, що не може бути виправдано будь-якими суспільними чи публічними інтересами та безумовно свідчить про порушення строків проведення досудового розслідування. Більше того, протягом цього часу органом досудового розслідування не висунуто обвинувачення (не повідомлено про підозру) будь-якій особі, в той час як у відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до п.2 розділу 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування запобіжних заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 року зазначено, що відносно осіб, які не є підозрюваними( яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особам, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або втрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що підлягають швидкому псуванню повертаються власнику, законному володільцю або передаються йому у відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Таким чином, клопотання підлягає частковому задоволенню, адже лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, а арешт скасуванню, оскільки, на цей час, володілець даного майна фактично позбавлений права користування приватною власністю та втрати її цінності, оскільки у зв`язку із вилученням вказаного автомобіля володілець отримує значні збитки, автомобіль утримується не на спеціальному майданчику, а в несприятливих умовах, що сприяє пошкодженню та псуванню даного автомобіля.
Виходячи з викладеного, керуючись п. 1 ч. 6 ст. 100, 220 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, задовольнити частково.
У скасуванні арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 та автомобіль марки «Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовити.
Зобов`язати відповідних посадових осіб СВ Житомирського ВП ГУНП України в Житомирській області безоплатно повернути ОСОБА_3 автомобіль марки ««Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_1 .
Зобов`язати ОСОБА_3 зберігати вказаний автомобіль у належному стані, при необхідності надати його для огляду слідчому, прокурору або суду в залежності від стадії кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1