ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1812/20 Справа № 201/2071/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000110, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новорайськ Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів до 24 червня 2020 року.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13 січня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, стороною обвинувачення взагалі не вказано які саме встановлені правила поведінки у громадських місцях були не дотримані ОСОБА_10 , тривалість таких протиправних дій, та, як наслідок, чи призвели ці дії до порушення нормальної діяльності гуртожитку, адже лише наявність наведених обставин у своїй сукупності може утворити склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.
Однак, виходячи із фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, ОСОБА_10 інкримінується, що він виражався нецензурною лайкою на адресу вахтера гуртожитку ОСОБА_11 та його мешканців ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , після чого, покинув приміщення гуртожитку, та знаходячись на вулиці, вступив у конфлікту ситуацію із потерпілими, яка в подальшому переросла в обоюдну бійку, а отже, такий виклад фактичних обставин взагалі не містить посилання на недотримання обвинуваченим ОСОБА_10 встановлених правил поведінки у громадських місцях, які за своєю значимістю (характером) можна трактувати, як особливу зухвалість чи винятковий цинізм, тривалість такої поведінки, а не її епізодичності, а, головне, на наслідки у вигляді порушення нормальної діяльності гуртожитку.
Крім того, про не встановлення органом досудового розслідування наведених вище суттєвих обставин свідчить і заява потерпілої ОСОБА_11 , в якій остання зазначає, що не є потерпілою у даному кримінальному провадженні, адже ОСОБА_10 ніяких протиправних дій відносно неї не вчинив, у тому числі, не виражався на її адресу нецензурною лайкою та не провокував конфлікт.
Отже, органом досудового розслідування при викладі фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення взагалі не відображені суттєві складові об`єктивної сторони хуліганства, як то, недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях, тривалість таких протиправних дій, і, як наслідок, чи призвели ці дії до порушення нормальної діяльності відповідного закладу (гуртожитку). Викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_10 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі.
В обґрунтування своїх доводів прокурор вказує, що висновок суду про невідповідність обвинувального акта нормам процесуального закону не відповідає фактичним обставинам справи.
Прокурор зазначає, що в обвинувальному акті викладено всі необхідні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір процесуальних витрат та обставини, які підтверджують предмет кримінального правопорушення.
Даний обвинувальний акт містить відомості, які передбачено ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі формулювання обвинувачення, також в акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та інші передбачені зазначеною нормою дані.
Разом з тим, судом у вказаному рішенні щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зазначено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років. Таким чином, наявні протиріччя в оскаржуваному рішенні, тобто при продовженні тримання під вартою були наявні ризики та обґрунтована підозра, а при поверненні акта ситуація змінилась, без посилань на обставини, що перешкоджають реальному розгляді справи.
Також прокурор вказує, що суд в підготовчому судовому засіданні не повинен був вирішувати питання щодо допустимості отриманих доказів, оскільки ст. 314 КПК України не передбачено дослідження документів, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а саме висновки суду про порушення права на захист, Конвенції та Конституції України ґрунтуються лише на клопотанні сторони захисту, які не перевірені належним чином.
Прокурор звертає увагу на те, що з моменту повідомлення про підозру до завершення досудового розслідування пройшло більше ніж півтора місяці та всі слідчі дії проводились із захисником, якого обрав сам обвинувачений. Жодних обставин щодо кваліфікації його дій під час досудового розслідування він не повідомляв, хоча останньому пропонувалось прийняти участь в слідчих діях.
Крім того, судом першої інстанції було досліджено заяву потерпілої про проведення судового розгляду без її участі, з якої суд прийшов до висновку про невірно встановлені обставини злочину. При цьому, суд вдається до вказівок в мотивувальній частині ухвали щодо необхідних дій під час досудового розслідування та бажану кваліфікацію, без дослідження будь-яких доказів.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілих, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши наведенні в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Стаття 291 КПК України, яка встановлює вимоги до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, містить у собі перелік відомостей, які обов`язково повинен містити у собі обвинувальний акт, як процесуальний документ про закінчення досудового розслідування.
Згідно зі ст. 291 КПК, окрім інших відомостей, зазначених у даній статті, обвинувальний акт обов`язково повинен містити у собі виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.
Таким чином, у наведеній статті, окрім викладення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, прямо вказується на необхідність викладення також формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КК, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 91 КПК України про необхідність доказування в кримінальному провадженні події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), в обвинувальному акті дані щодо події правопорушення повинні бути зазначені чітко та не мати розбіжностей між їх викладенням у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення.
Однак, даний обвинувальний акт не відповідає вказаним нормам закону.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, стороною обвинувачення взагалі не вказано, які саме встановлені правила поведінки у громадських місцях були не дотримані ОСОБА_10 , тривалість таких протиправних дій, та, як наслідок, чи призвели ці дії до порушення нормальної діяльності гуртожитку, адже лише наявність наведених обставин у своїй сукупності може утворити склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виклад фактичних обставин взагалі не містить посилання на недотримання обвинуваченим ОСОБА_10 встановлених правил поведінки у громадських місцях, які за своєю значимістю (характером) можна трактувати, як особливу зухвалість чи винятковий цинізм, тривалість такої поведінки, а не її епізодичності, а, головне, на наслідки у вигляді порушення нормальної діяльності гуртожитку, про що свідчить, зокрема заява потерпілої ОСОБА_11 , в якій вона вказує, що не є потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_10 ніяких протиправних дій відносно неї не вчиняв, у тому числі не виражався на її адресу нецензурною лайкою та не провокував конфлікт (а.с.94).
Зазначені обставини свідчать про формальне викладення обвинувального акту, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо необхідності повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору для усунення наведених вище недоліків.
При цьому, колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора про те, що ОСОБА_10 жодних обставин щодо кваліфікації його дій під час досудового розслідування не повідомляв, оскільки відсутність в обвинувальному акті чіткого викладення фактичних обставин вчиненого та формулювання обвинувачення позбавляє особу, що обвинувачується, права на захист, а також унеможливлює судовий розгляд, оскільки суд першої інстанції здійснює розгляд лише в межах висунутого обвинувачення.
Так, п. а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000110 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, прокурору залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: