ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1477/20 Номер провадження 11-сс/814/420/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві клопотання старшого слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження №0000293 від 29 січня 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України

за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчої судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП України в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 накладено заборону (арешт) на відчуження та розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :14:066:0187, площею 0,0862 га за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

Рішення слідчого судді мотивовано, тим що в матеріалах справи містяться відомості про факт підробки акту про прийомку передачу межових знаків на зберігання від 23 липня 2015 року за кадастровим номером :14:066:0187, яка належить ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які намагаються продати вказану земельну ділянку.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу слідчої судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року про накладення арешту на майно скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчої ОСОБА_11 про арешт майна.

Зобов`язати слідчого СВ ПВП ГУНП України в Полтавській області ОСОБА_11 протягом 24 год. після оголошення апеляційним судом рішення внести відомості про зняття арешту.

З рішенням районного суду не погоджується, так як останнє прийняте з порушенням норм кримінально процесуального законодавства є незаконним та необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відсутні достатні підстави вважати, що здійснено підроблення будь яких документів, пов`язаних з земельною ділянкою на яку накладено арешт.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію сторін, дослідивши матеріали додані до клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст. 170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як встановлено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено поняття речових доказів, зокрема, як регламентовано ч. 1: Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність(якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів справи, у провадженні старшого слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000293 від 29 січня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
В ході проведення досудового розслідування, було встановлено, що 29 січня 2020 року до Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що гр. ОСОБА_12 та гр. ОСОБА_8 шляхом підробки документу придбали частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , розміром близько 0, 0262 га, що відноситься до земель Полтавської міської ради та межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_3 та знаходиться у володінні ЖЕП «Будівельник». Обставини справи: ОСОБА_9 , потерпілий, являється власником 3/4 частини житлового будинку з частиною надвірних споруд, що знаходяться в АДРЕСА_3 , розташованого на земельній ділянці,797 кв. м. з кадастровим номером :14:006:0073. Суміжними землекористувачами по зазначеній земельній ділянці, за адресою АДРЕСА_1 , являються ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . З часу створення об`єкту житлового будинку в АДРЕСА_1 згідно рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради земля виділялася власникам у розмірі 624 кв. м.
По земельній ділянці площею 0,0262 га, яка перебувала у користуванні ЖЕП «Будівельник» та належить Полтавській міській раді, у встановленому порядку з усіма необхідними погодженнями прокладено каналізаційну мережу до будинку, який належить потерпілому. Дана земельна ділянка розміщалася між гаражами, що по АДРЕСА_2 та житловим будинком АДРЕСА_1 , власниками якого і являються ОСОБА_12 та ОСОБА_8 . Потерпілому ОСОБА_9 випадково стало відомо про намір ОСОБА_12 та ОСОБА_8 відчужити належні їм будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , проте розмір земельної ділянки з невідомих причин збільшився з 624 кв. м. до 0,0862 та, включивши в себе частину земельної ділянки розміром 0,0262 га, яка повинна перебувати в розпорядженні Полтавської міської ради та через яку проходить каналізаційна мережа для будинку АДРЕСА_3 . Як виявилось, земельна ділянка кадастровий номер :14:006:0187, розміром 0,0862 га була передана ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у спільну сумісну власність згідно рішення Київської районної у м. Полтаві ради. Проте показати технічну документацію на підставі якої було прийнято відповідне рішення, в тому числі обов`язковий акт узгодження меж земельної ділянки, який, зокрема, підписується суміжними землеволодільцями і підписувався ОСОБА_9 - ОСОБА_8 відмовилася.
Підставою вважати, що земельна ділянка розміром 0,0862 га. отримана ОСОБА_12 та ОСОБА_8 шляхом подачі підробленого акту прийому передачі межових знаків на зберігання від 23.07.2015 року є твердження потерпілого ОСОБА_9 , про те, що він не підписував вказаний акт у 2015 році з розміром земельної ділянки - 0, 0862. З його слів, у акті зазначалася інша площа, а саме 0.0624 га, а також те, що у своєму листі-відповіді, наданому потерпілому, НВ ТОВ «ІНТЕРАГРОЦЕНТР» від 28 січня 2020 року № 14 з додатком - копією акту про прийомку-передачу межових знаків на зберігання від 23 07.2015 року, де в графі 5. Межі земельної ділянки за кадастровим номером :14:006:0187, яка рахується в АДРЕСА_1 вбачається ймовірність підробки значення площі земельної ділянки.
Разом з тим, порушуються права ОСОБА_9 та членів його сім`ї, які мешкають за адресою АДРЕСА_3 , адже по вказаній земельній ділянці розміром 0, 0262 га прокладена мережа водовідведення та водопостачання, через яку вони можуть реалізувати свої основні фізичні та побутові потреби. Належність цієї частини землі іншій особі на приватній власності суттєво ускладнює та чи не унеможливлює реалізацію ними своїх законних прав. Враховуючи, те що під час досудового розслідування встановлюється факт підробки акту про прийомку-передачу межових знаків на зберігання від 23.07.2015 року за кадастровим номером :14:006:0187, яка належить ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які намагаються продати вказану земельну ділянку, тому виникла необхідність у накладені арешту на майно.
21.02.2020 року слідчим винесена постанова про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні земельної ділянки з кадастровим номером :14:006:0187.
З огляду на вказані обставини, та відповідно до журналу судового засідання від 11 березня 2020 року, слідчий суддя дослідивши матеріали, які додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно з огляду на те, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Однак з таким висновком слідчого судді погодитися неможливо з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який подав клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, хоча у клопотанні слідчого і міститься посилання на те, що земельна ділянка, яка має кадастровий номер :14:006:0073 та яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , визнана у встановленому порядку речовими доказами у кримінальному провадженні, однак, як вважає колегія суддів, таке визнання належного ОСОБА_8 та ОСОБА_12 земельної ділянки речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки слідча у постанові про визнання цього майна речовим доказом у кримінальному провадженні належним чином не обґрунтувала можливість використання зазначеного майна як доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування.

Крім того, в самому клопотанні слідчого та в постанові органу досудового розслідування від 21 лютого 2020 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не міститься належного обґрунтування, якому чи яким саме із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає земельна ділянка, яка має кадастровий номер :14:006:0073 та яким чином вказана земельна ділянка є предметом злочину. Зокрема, в даних процесуальних документах міститься лише необґрунтоване твердження, що це майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а будь-яких мотивів такому ствердженню не приведено.

Звертає колегія суддів увагу і на той факт, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відсутні будь-які дані, які б свідчили, що відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , як співвласників земельної ділянки, здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.
З огляду на викладене доводи апелянта, є слушними та знайшли своє підтвердження при дослідженні клопотання старшого слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП України в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 та ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року.

Також колегія суддів встановила, що слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 3 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власників.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною і підлягає скасуванню. Підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення заборони (арешту) на відчуження та розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :14:066:0187, площею 0,0862 га. за адресою: м. Полтава, вул. Некрасова, 8, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Оскільки законодавець визначив перелік дій, які зобов`язані вчинити працівники правоохоронних органів, в разі відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, колегія суддів не вважає за необхідне покладати на слідчого обов`язки, які той зобов`язаний виконати у відповідності до вимог ч.3 ст.173 КПК України.

Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову ухвалу якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП України в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000293 від 29.01.2020 за ч. 1 ст. 358 КК України

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4