Cправа № 522/5714/20
Провадження №1-кс/522/5870/20
УХВАЛА

21 квітня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0005756 від 15.09.2017 року про встановлення процесуального строку для вчинення процесуальних дій,
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про встановлення процесуального строку для виконання процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005756 від 15.09.2017 року.
В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0005756 від 15.09.2017 року за зверненням ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 .
При цьому, 09.06.2014 року громадянин України ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів громадянці Республіки Молдова ОСОБА_4 належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний заповіт був того ж дня був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за №954, а також у Спадковому реєстрі за №56171246.
Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини на вищевказану квартиру, однак їй було відмовлено на підставі того, що слідчим СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 була накладена заборона на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з порушенням кримінального провадження №0005756 від 15.09.2017 року за заявою племінниці померлого ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
31.01.2020 року на звернення заявника заступником керівника Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 було повідомлено, що на теперішній час всі необхідні слідчі дії для прийняття процесуального рішення не виконано, у зв`язку з чим Одеською міською прокуратурою №3 були надані слідчому письмові вказівки з вказанням керівництву СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області про необхідність активізації досудового розслідування, виконання к повному обсязі письмових вказівок та прийняття процесуального рішення у стислі строки.
Заявник зазначив, що на теперішній час досудове розслідування триває більше двох з половиною років, процесуальні дії та слідчі (розшукові) дії виконуються досить повільно, підозра нікому не повідомлена, чим порушуються її права на отримання спадщини, з урахуванням чого просить слідчого суддю встановити слідчому та прокурору у даному кримінальному провадженні розумний строк для прийняття процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.
Заявник у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.
Відповідно до вимог ст. 114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.
Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0005756 від 15.09.2017 року за зверненням ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом кримінальне провадження №0005756 від 15.09.2017 року відкрито за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 чт. 190 КК України за заявою ОСОБА_5 про вчинення шахрайських дій по заволодінню квартирою АДРЕСА_1 .
З 15.09.2017 року по сьогоднішній день підозра у вчиненні кримінального правопорушення за даним кримінальним провадженням не повідомлялась.
Частиною 6 ст. 28 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому обвинувачення бути засудженим без невиправданої затримки.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі також ЄСПЛ).
ЄСПЛ віддає перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»).
У своїх численних рішеннях ЄСПЛ визначає поняття «кримінальне обвинувачення» в досить широкому контексті. Так, у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України» сказано, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинне розумітися в сенсі конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві.
За практикою Європейського суду початком кримінального переслідування особи вважається не тільки момент формального повідомлення про підозру, а й момент, коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.
Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).
За практикою ЄСПЛ висуненням обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»).
При цьому, гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція), за практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»).
Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.
Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права, в тому числі підозрюваного.
Отже в контексті Конвенції обвинувачення по відношенню до ОСОБА_4 висунуто і остання має право на застосування до неї, зокрема ч. 5 ст. 28 КПК України (щодо якнайскорішого судового розгляду або закриття кримінальної справи), на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, а також на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі (ст.6, ст.13 Конвенції), на процесуальні права підозрюваного, додатково до прав осіб, чиї права та інтереси обмежуються під час досудового розслідування тощо.
Досудове розслідування, як стадія та частина кримінального провадження має також проводитись у розумні строки. Строк досудового розслідування є певним строком, який складає разом з іншими загальний строк провадження.
Проте, КПК України не встановлює граничний строк досудових розслідувань, у яких про підозру нікому не повідомлялось.
Частиною 6 ст. 9 КПК встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005756 від 15.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України впродовж більше, ніж два с половиною роки дозволяє органу досудового розслідування зібрати достатні докази, у разі їх наявності, для повідомлення про підозру.
З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Метою Конвенції про захист прав людини є «захист не теоретичних та ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних» («Кабулов проти України», п. 90). «Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту особи вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними» («Soering проти Сполученого Королівства», п. 87).
Отже, здійснення слідчим суддею судового контролю відповідно до вимог п.18 ст. 3 КПК України) у порядку, передбаченому КПК України, зокрема частиною 2 ст.9, частиною 2 ст.28, частиною 1 ст.114 КПК України та практикою ЄСПЛ, із застосуванням загальних засад кримінального провадження «розумність строків», «законність», «рівність перед законом і судом» «верховенство права» шляхом встановлення органу досудового розслідування, в т.ч. слідчому та прокуророві, розумного строку для проведення процесуальних дій/прийняття процесуальних рішень, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005756 від 15.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України буде ефективним засобом захисту прав та інтересів, який матиме практичні наслідки для дотримання, зокрема ст. 6, ст. 13 Конвенції.
На теперішній час, подальше здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні щодо осіб, чиї права та інтереси обмежуються під час досудового розслідування, без достатніх для того підстав, вимагає реагування з боку слідчого судді шляхом встановлення процесуальних строків для вчинення дій/прийняття рішень, пов`язаних із визначенням строку для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005756 від 15.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Зважаючи на вищенаведене, з метою дотримання процесуальних строків, вважаю необхідним клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити, встановивши слідчому, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0005756 від 15.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, строк досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням, а саме 2 місяці з моменту отримання органом досудового розслідування ухвали суду про встановлення процесуального строку, який є достатнім та розумним для проведення необхідних процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Керуючись ст.ст. 28, 114, 303, 307, 309 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0005756 від 15.09.2017 року про встановлення процесуального строку для вчинення процесуальних дій, задовольнити.
Встановити слідчому, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0005756 від 15.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, строк досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням, а саме 2 місяці з моменту отримання органом досудового розслідування ухвали суду про встановлення процесуального строку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1