У Х В А Л А Справа № 200/18231/19

Провадження № 1-кс/932/10926/19

17 січня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі власниці майна ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі клопотання власниці майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Необхідність зняття арешту обґрунтовує наступним. Вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Старшим слідчим СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 здійснювалось досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000740 від 20 березня 2018 року, що відкрито за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В межах цього кримінального провадження слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 20 квітня 2018 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Розгляд клопотання слідчого здійснювався у її відсутність, вона не була викликана судом для участі у судовому засіданні, задля надання власних пояснень. 14 травня 2019 року з цього кримінального провадження виділено матеріли у відношенні невстановлених осіб, за фактом вчинення ними злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відомості про що внесені до ЄРДР під № 0001211, що виразився у заволодінні шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 . Досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню № 0001211 встановлено, що вона є добросовісним набувачем майна у вигляді квартири. 24 травня 2019 року кримінальне провадження закрито слідчим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутню в діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. При прийнятті рішення про закриття кримінального провадження питання про скасування арешту з майна прокурором не вирішено. Відповідно до науково-консультативного висновку Вищого адміністративного суду України від 10 квітня 2014 року, питання, що стосуються арешту майна, накладеного як засіб забезпечення кримінального провадження, є кримінально-процесуальними відносинами і повинні вирішуватись судом, який розглядає кримінальну справу. Тобто, такі спори повинні вирішуватись в межах кримінального судочинства. Отже, єдиним способом захисту її права на володіння, користування та розпорядження її власністю, є скасування арешту в порядку кримінального судочинства.

Власниця майна ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала та прохала задовольнити. Пояснення надала аналогічні тексту клопотання. Зазначила, що вона не була присутня в тому судовому засіданні, у якому вирішувалось питання про арешт її майна. На цей час будь-яких спорів з приводу права власності на квартиру не існує. Як вийшло так, що квартира набута нею із порушенням встановленого законом порядку, вона не знає. Арешт майна перешкоджає розпоряджатись їй своєї власністю.

Слідчий у судовому засіданні не заперечував про задоволення клопотання про скасування арешту майна. Зазначив, що дійсно досудове розслідування здійснювалось за фактом низки протиправних заволодінь нерухомим майном невстановленими особами, що вчинено шахрайським шляхом. Через те, що майже всі об`єкти злочинних посягань були в Індустріальному районі м. Дніпра, основне кримінальне провадження № 0000740, по якому і вживались заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, було передано за правилами територіальної підслідності до Індустріального ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області. Перед цим, з цього кримінального провадження виділено матеріали за фактом незаконного заволодіння, шахрайським шляхом, квартирою АДРЕСА_1 , які зареєстровані в ЄРДР 14 травня 2019 року за № 0001211, які залишені для досудового розслідування в СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області. Через те, що в діях невстановленої слідством особи не виявлено усіх обов`язкових складових ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, 24 травня 2019 року ним прийнято постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання, однак у судове засідання не з`явився. До суду надав письмову заяву, згідно із якою вважав неможливою участь прокурора у судовому засіданні, оскільки кримінальне провадження № 0000740 передано за підслідністю до Індустріального ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області. Власниця майна не заперечувала проти розгляду клопотання у відсутність прокурора. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 174 КПК України, вважаю можливим розгляд клопотання у відсутність прокурора.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Відповідно до вимог ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Розглянувши клопотання, заслухавши пояснення власниці майна, з`ясувавши думку слідчого, дослідивши надані до клопотання додатки, приходжу до висновку про те, що воно підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі -продажу від 24 січня 2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 134, є власницею квартири АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_3 підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 78719067 від 24 січня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року по справі № 200/6971/18, провадження №1-кс/200/4685/18, по кримінальному провадженню № 0000740 від 20.03.2018 року, задоволено клопотання слідчого СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованим власником якої є ОСОБА_3 , у вигляді заборони на її відчуження та розпорядження нею, а також заборони реєстраторам проводити реєстраційні дії щодо цього нерухомого майна.

Як вбачається зі змісту постанови слідчого СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 24 травня 2019 року, ним здійснювалось досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000740 від 20.03.2018 року, за фактами заволодіння правом власності на квартири у м. Дніпрі, шахрайським шляхом. З цього кримінального провадження, на підставі постанови прокурора від 14 травня 2019 року, виділено в окреме провадження за № 0001211 матеріали за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , тобто за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 24 травня 2019 року кримінальне провадження № № 0001211 від 14 травня 2019 року, що відкрито за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, приходжу до висновку про те, що на сьогоднішній день, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, необхідність в арешті майна, яке належить ОСОБА_3 , відпала, що є підставою для задоволення клопотання. З тих підстав, що кримінальне провадження закрито, тобто досудове розслідування завершено без передання обвинувального акту до суду, майно ОСОБА_3 підлягає звільненню з під-арешту.

Нормами ст. 174 КПК України визначено, що до компетенції слідчого судді на стадії досудового розслідування відноситься розгляд клопотання власника майна про скасування арешту майна у випадку, якщо необхідність у його застосуванні відпала. Цієї ж статтею встановлено повноваження прокурора на самостійне скасування арешту з майна якщо ним особисто прийнято постанову про закриття кримінального провадження. Таким чином, у випадку винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, в межах якого вжито арешт майна, законодавцем не передбачено чіткої, однозначно визначеної правової процедури зі скасування арешту, накладеного на майно, оскільки досудове розслідування завершується, в тому числі, закриттям кримінального провадження, після чого слідчий суддя вже не є тією особою, яка здійснює судовий контроль за дотриманням органом досудового розслідування норм чинного кримінально-процесуального законодавства України. Тих самих висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року за № 372/2904/17ц. В цей же час, вважаю за доцільне відступити від визначеної ним у цьому рішенні правової позиції, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Згідно із вимогами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до дефініції, що міститься у п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Пунктами 3 та 4 ч. 1 ст. 303 КПК України до повноважень слідчого судді віднесено розгляд скарг на рішення слідчого та прокурора про закриття кримінального провадження. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, передумовою звернення до суду із цивільним позовом у буквальному сенсі є існування спору з відповідачем, як особою, що порушила цивільне право позивача, у випадку відсутності якого суд цивільної юрисдикції, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, закриває провадження у справі.

Оскільки слідчий органу досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 40 КПК України, законом не уповноважений на прийняття рішення про скасування раніше накладеного на майно арешту у зв`язку із закриттям кримінального провадження, тому, і цивільного спору з органом досудового розслідування, предметом якого є зняття арешту з майна, бути не може за відсутності у нього дискреційних повноважень, як і не може бути спору і з судом (слідчим суддею). Норми ст. 174 КПК України не містять прямої вказівки на можливість скасування арешту, який накладено на майно, слідчим суддею у випадку закриття кримінального провадження, однак, у той же час, як підставу для скасування арешту майна, визначають звернення до слідчого судді власника або володільця майна із відповідним клопотанням, яке підлягає задоволенню у тому випадку, коли потреба у подальшому обтяженні майна таким засобом забезпечення кримінального провадження зникла. Крім цього, повноваження прокурора на скасування арешту майна існують тільки у випадку, коли ним самостійно прийнято рішення про закриття кримінального провадження (ч. 3 ст. 174 КПК України). Наявність зазначених вище норм ст. 174 КПК України дає підстави вважати, що чинне кримінально-процесуальне та цивільно-процесуальне законодавство не в повному обсязі відповідають тим вимогам, які визначено у Конвенції, та багаточисельній практиці ЄСПЛ, які є джерелами права, щодо правової визначеності, забезпечення якої, як складової верховенства права, покладається на Державу в особі відповідних державних органів та із застосуванням відповідних правових інститутів. Право власника майна на використання в такому випадку ефективного, чіткого, передбачуваного для нього правового механізму, який відновлює його право, що обмежено накладеним арештом, на мирне володіння своїм майном, не дотримується. Внаслідок змін в часі судової практики, наявність правових висновків з цього питання та їх обов`язковість до застосування, а отже і обов`язок обізнаності із ними, саме професійними суддями та судами, вважати постанову Верховного Суду у справі № 372/2904/17ц від 15 травня 2019 року тією частиною національного законодавства та тим актом, який визначає правовий механізм скасування арешту з майна власника у закритому кримінальному провадженні, не видається можливим. Невизначеність для заявника (власника майна) правового механізму швидкого скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді застосованого при досудовому слідстві такого обтяження, як арешт майна у кримінальному провадженні, має своїм наслідком не тільки непередбачуваність для нього результатів розгляду клопотання або спору судом чи слідчим суддею, а й додатково призводить до покладення на власника майна зобов`язань із відстоювання свого права на користування, розпорядження та володіння своїм майном, шляхом зобов`язання його на подання цивільного позову до суду, що призводить до додаткових витрат з боку власника майна на підготовку та подачу ним цивільного позову. Окрім цього, зняття арешту з майна, що накладений слідчим суддею, у порядку цивільного судочинства, матиме наслідком для позивача створення додаткового обов`язку у вигляді сплати судового збору, а при задоволенні позову у відповідача також виникне зобов`язання із відшкодування позивачеві сплаченого ним судового збору. Цивільно-процесуальне законодавство ґрунтується, в тому числі, на диспозитивності процесу та праві подання сторонами заяв та клопотань по суті справи, змагальності цивільного процесу, який через це є тривалим у часі. Таким чином, запропонований Верховним Судом шлях скасування накладеного у кримінальному судочинстві арешту на майно, зверненням до суду у порядку цивільного судочинства, не забезпечить швидке поновлення обмеженого права власника чи володільця на своє майно. Оскільки ст. 173 КПК України передбачено стислі строки розгляду слідчим суддею клопотання про накладення арешту на майно - упродовж 72 годин із моменту його отримання слідчим суддею, вважаю, що застосування правового висновку Верховного Суду з розгляду справ вказаної категорії, може призвести і до не дотримання принципу рівності перед законом і судом учасників процесу, оскільки накладення арешту повинно бути застосовано упродовж 72 годин, а його скасування може тривати невизначений час. Оскільки недоторканість права власності є основоположною і непорушною засадою не тільки цивільного, але і кримінального провадження, спираючись на рішення ЄСПЛ у справах «Гудвін проти Сполученого Королівства», «Гожелік та інші проти Польщі», та враховуючи відсутність у слідчого дискреційних повноважень на скасування арешту майна одночасно із прийняттям постанови про закриття кримінального провадження, покладення на власника майна, яке вже обтяжено арештом, додаткового обов`язку із пред`явлення ним позову до суду у порядку цивільного судочинства, вважаю за можливе при розгляді даної категорії справ відступити від правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року за № 372/2904/17ц. До цих висновків приходжу ще й тому, що законодавець, визначаючи повноваження слідчого судді наявними лише на стадії досудового розслідування, все ж таки відніс до компетенції слідчого судді розгляд скарг на постанови слідчого та прокурора про закриття кримінального провадження, а отже передбачив цей виняток із загального правила, що свідчить про недостатню правову урегульованість ним нормами ст. 174 КПК України порядку скасування арешту з майна у кримінальному провадженні, що може розцінюватись як пробіл у кримінально-процесуальному законодавстві. Про правомірність скасування арешту майна слідчим суддею у випадку закриття кримінального провадження свідчить і положення ст. 170 КПК України, що містить дефініцію арешту, яким є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Вважаю, що відступлення від правової позиції Верховного Суду, яка визначена ним у своєму рішенні № 372/2904/17ц від 15 травня 2019 року, відповідає правовій позиції ЄСПЛ, згідно з рішеннями цього Суду у справах «Дія-97» проти України» та «Олександр Волков проти України», де зазначено, що: «… процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі ««Дія-97» проти України» (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями)».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 103, 110, 174, 369, 371-372 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання власниці майна ОСОБА_3 - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року по справі № 200/6971/18, провадження № 1-кс/200/4685/18 на квартиру АДРЕСА_1 , власницею якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у вигляді заборони на її відчуження та розпорядження нею, а також заборони реєстраторам проведення щодо неї реєстраційних дій скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1