Справа № 729/85/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/352/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР № 0000017 від 08.01.2020 року, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінград Ленінградської області Росія, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2020 року закрито кримінальне провадження № 0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення суд 1 інстанції враховував клопотання потерпілого, зі змісту якого вбачається, що він добровільно відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, тому провадження по ньому підлягає безумовному закриттю.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_6 07.01.2020 року, близько 01 години, точного часу досудовим слідством не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку господарства розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклого конфлікту, з мотивів особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, завдав своєму брату ОСОБА_8 один удар ножем, який тримав у правій руці, в область шиї зліва, чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді 1-єї колото-різаної рани шиї, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що в своєму клінічному перебігу спричинили короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вказану ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ухвала суду є необґрунтованою та ухваленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначив, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення пов`язане із домашнім насильством, тому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження не підлягало закриттю.

Згідно обвинувального акту, злочин у виді фізичного насильства обвинуваченим вчинено щодо рідного брата. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , зазначено вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав.

Обвинувачений у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Показав, що того дня він прийшов у гості до брата, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої. Між ними виник конфлікт, в ході якого він заподіяв брату тілесні ушкодження, які вказані в обвинувальному акті. Додав, що він проживає окремо від потерпілого за адресою: АДРЕСА_1 , спільне господарство не ведуть.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, думку прокурора, позицію обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас у п. "b" ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону України від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству» незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Разом із цим, згідно з пунктами "a", "b" § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК України (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п. 7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому відповідно до ст. 92 КПК України тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст. 125 КК України.

У апеляційній скарзі доводи прокурора зводяться до тверджень про неправомірне закриття кримінального провадження з підстав вчинення ОСОБА_6 злочину стосовно рідного брата, тобто, пов`язаного із домашнім насильством.

Проте, колегія суддів не може погодитися із запропонованим стороною обвинувачення підходом, що злочин щодо особи, яка зазначена у частинах 2 та 3 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» завжди має вважатися злочином, «пов`язаним з домашнім насильством» в значенні п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вчинення злочину стосовно члена сім`ї або іншої особи, зазначеної у вище вказаній статті Закону автоматично не скасовує гарантій права на захист. Якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази; при цьому обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. Інакше підозрюваний (обвинувачений) буде позбавлений процесуальної можливості ефективно захищатися та спростувати висунуте обвинувачення.

Крім того, ч. 1 ст. 337 КПК України, передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який пов`язаний з домашнім насильством. В даному випадку сторона обвинувачення стверджувала, що злочин вчинено на ґрунті раптово виниклого конфлікту. Саме по собі таке формулювання не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілого з боку обвинуваченого, мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до нього.

Оскільки органами досудового розслідування ОСОБА_6 не інкримінувалося вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, він не був обізнаний із таким обвинуваченням і не мав можливості захищатися від нього.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 453/ 225/19.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4