Номер провадження: 11-кп/813/1302/20
Номер справи місцевого суду: 504/4360/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.02.2020 р., якою під час судового розгляду по суті кримінального провадження №0001621 від 24.10.2018 р. відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Джакси Джаксинського району Цілиноградської області респ. Казахстан, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 07.10.2010 р. Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 3 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років, звільнився 29.02.2016 р. за відбуттям строку покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.04.2020 р. із можливістю внесення застави;

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 25.02.2020 р. в процесі судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0001621 від 24.10.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.04.2020 р. із можливістю внесення застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою із підстав того, що висунуте йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України є сфальсифікованим, судовий розгляд фактично не проводиться та зводиться лише до продовження йому строку тримання під вартою, суд ігнорує докази захисту.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить розглянути зазначену кримінальну справу.
В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце апеляційного розгляду. Від захисника ОСОБА_7 надійшла заява, в якій остання повідомила, що в неї закінчились повноваження на здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки в зазначеному провадженні №0001621 відносно ОСОБА_6 18.03.2020 р. був постановлений обвинувальний вирок суду, у зв`язку із чим, посилаючись на втрату актуальності для обвинуваченого на апеляційне оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою та запровадженням на території України карантину, просила провести апеляційний розгляд за її відсутності. Від прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 також надійшло клопотання про залишення без розгляду апеляційної скарги обвинуваченого у зв`язку із постановленням 18.03.2020 р. обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.02.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Комінтернівському райсуді Одеської області перебувало кримінальне провадження №0001621 від 24.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Водночас, відповідно до наданої на адресу Одеського апеляційного суду ДУ «Одеський слідчий ізолятор» інформації, ОСОБА_6 засуджений 18.03.2020 р. Комінтернівським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки та цього ж дня звільнений з-під варти в залі суду, вибув за адресою проживання: АДРЕСА_2 .
Окрім того, захисником ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_8 на адресу Одеського апеляційного суду були надані копії вищезгаданого вироку Комінтернівського райсуду Одеської області від 18.03.2020 р. в кримінальному провадженні №0001621 від 24.10.2018 р., яким ОСОБА_6 , був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та 6 місяців.
Таким чином, враховуючи те, що в зазначеному провадженні №0001621 на теперішній час існує вирок суду відносно ОСОБА_6 , колегія суддів доходить висновку про відсутність на даний момент предмету оскарження ухвали Комінтернівського райсуду Одеської області від 25.02.2020 р. про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали про продовження строку застосування тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність до того підстав та прийняв обґрунтоване рішення з огляду н а наступні обставини.

Так, відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.02.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, його характеру, тяжкості та наслідків у вигляді заподіяння потерпілій особі майнової шкоди в розмірі 1000 грн., а також можливої міри покарання у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 3 до 6 років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції було законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, були об`єктивні підстави вважати, що продовжував існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, підтвердженням існування зазначеного ризику переховування обвинуваченого від суду слугувала характеристика особи останнього, зокрема, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований та дітей на утриманні не має, тобто міцних соціальних зв`язків не має.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції було прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на час розгляду клопотання прокурора неможливо було застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зміг би запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжували існувати на той час з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Водночас, апеляційний суд не вважає за необхідне розглядати та надавати оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що обвинувачення у вчиненні ним інкримінованого йому злочину було сфальсифіковано, оскільки на теперішній час розгляд зазначеного кримінального провадження завершений та відносно останнього постановлений обвинувальний вирок суду.

Окрім того, як вбачається зі змісту наданої апеляційному суду копії вказаного вироку від 18.03.2020 р., обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції провину у вчиненому інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, докази, здобуті органом досудового розслідування не оспорював.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.02.2020 р., якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.04.2020 р. із правом внесення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4