КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

11 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0001032, внесеному до ЄРДР 01.10.2019 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в сел. Дмитрівка Фастівського району Київської області, з середньою освітою, працює наладчиком ТОВ ЮНІВЕСТ МАРКЕТИНГ, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; судимий: 1) 05.06.2012 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на один рік; 2) 30.03.2015 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на два роки; 3) 05.06.2015 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі, 4) 29.07.2015 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі, звільнений з виправної установи 05.08.2019 року, відбувши строк покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та йому призначене покарання у виді одного року позбавлення волі.

Також вироком ухвалено рішення про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , на користь якого з ОСОБА_6 стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 23 769 грн. 34 коп.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

10 вересня 2019 року приблизно о 22:00 годині, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи поруч з приміщенням магазину ПП Бондар за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті стійких неприязних відносин вирішив заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_8 .

Відразу після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , перебуваючи за вказаною адресою, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 правою рукою два удари в обличчя, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження останньому у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в області лівого кута без зміщення уламків, закритого перелому правого кута нижньої щелепи зі зміщенням уламків, які відповідно до висновку експерта №347/д від 21.11.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки для повного зрощення переломів необхідно більше, ніж 21 день.

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції в частині призначеного покарання, адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , просить: вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року, ухвалений щодо нього, змінити шляхом пом`якшення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на один рік.

Апеляційні вимоги адвокатом ОСОБА_5 вмотивовані невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню небезпечності кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Зазначає, що обвинувачений добровільно розпочав відшкодовувати матеріальні збитки понесені потерпілим ОСОБА_8 , крім того потерпілий та обвинувачений примирились.

Вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, має родину та неповнолітню дитину на утриманні, позиції потерпілого, наявності обставин, які пом`якшують покарання, а також наявності висновків органу пробації щодо можливості відбування покарання без ізоляції від суспільства за умови здійснення за ним інтенсивного нагляду, суд першої інстанції при ухваленні вироку прийшов до помилкових висновків та безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, обвинуваченого та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі захисником, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який вину свою визнав повністю, щиро розкаявся та надав правдиві показання щодо вчиненого ним злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, негативно характеризується за місцем відбування покарання, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілого та його представника з приводу призначення покарання, а також висновок Фастівського міськрайонного відділу з питань пробації Державної установи "Центр пробації" Філія Державної установи "Центр пробації" в місті Києві та Київській області відповідно до якого ризик вчинення повторно кримінального правопорушення ОСОБА_6 є високим.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнав щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, має родину та неповнолітню дитину на утриманні, позицію потерпілого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також наявність висновків органу пробації щодо можливості відбування покарання без ізоляції від суспільства за умови здійснення за ним інтенсивного нагляду, на переконання колегії суддів, є непереконливими, оскільки в повному обсязі враховані місцевим судом та з урахуванням тяжкості злочину та особи винного, який вчинив новий злочин через один місяць після звільнення з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання, не дають достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0001032, внесеному 01.10.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 а й л о Т. М. Ю д е н к о