Справа № 487/6751/19
Провадження № 1-кс/487/3007/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000632 від 12.07.2017 року про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,-
ВСТАНОВИВ:
Прокурор третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 звернувся 05.05.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000632 від 12.07.2017 року про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 23.07.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Постановою першого заступника прокурора Одеської області від 20.01.2020 строк досудового розслідування даного кримінального продовжено до шести місяців, тобто до 27.05.2020. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2020 до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 22.03.2020. У подальшому, 18.02.2020 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України. Далі, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2020 підозрюваному ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до 16.05.2020. Також, у ході проведення досудового розслідування 27.04.2020 підозрюваному ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом, відповідно до санкції ч. 4 ст. 187 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Необхідність продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати. Крім того, продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка 11.09.1997 набрала чинності для України (статті 5 Конвенції). Метою та підставами продовження застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вищезазначені дії. Оскільки, у даному кримінальному провадженні з 29.04.2020 виконуються вимоги ст. 290 КПК України, вказаний період ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не входить до загального строку досудового розслідування. Наразі, підозрюваний ОСОБА_5 , враховуючи, що строк тримання його під вартою спливає 16.05.2020, зацікавлений у зволіканні під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Разом з тим, з урахуванням специфіки поведінки сторони захисту, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , продовжений 18.03.2020 ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва до 16.05.2020, є об`єктивно недостатнім для завершення ознайомлення підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також їх захисників з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, вручення їх підозрюваним та їх захисникам, скерування його до суду та проведення підготовчого судового засідання.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого про продовження строків тримання під вартою підтримав, наполягав на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, прокурор вважав, що наявні усі підстави вважати, що застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не досягне своєї мети по забезпеченню виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам.
Захисник ОСОБА_4 просив відмовити у задоволені заявленого клопотання, зазначив про те, що досудове слідство у кримінальному провадженні вже закінчено, та двоє захисників вже ознайомились з матеріалами кримінального провадження, отже документи, пов`язані із даним судовим розглядом не будуть їм відкриті у встановленому законом порядку, що є порушенням. Також захисник вказав на необґрунтованість підозри и відсутність ризиків, та вважав, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив про необґрунтованість клопотання та висунутої проти нього підозри, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом встановлено, що Першим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві,проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000632 від 12.07.2017 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України та за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.07.2019, близько 11.15 год., ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що перебував на посаді інспектора СРПП № 2 Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, знаходились біля будівлі з надписом «Шиномонтаж», що розташована по вулиці Івана Франка у селі Вікторівка Березівського району Одеської області, де зустрілись з ОСОБА_8 , який приїхав до вказаного місця на автомобілі марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Внаслідок наявності між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_8 з іншого, тривалих неприязних стосунків у зв`язку із конфліктами, пов`язаними з конкуренцією між Фермерським господарством «Полюганич», керівником якого є син ОСОБА_6 ОСОБА_9 та ТОВ «Укрзерно Трейд1», керівником якого є ОСОБА_8 , у веденні підприємницької діяльності у сфері вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у негативно налаштованому та напруженому стані під час будь-якої зустрічі з ОСОБА_8 .
У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 носили при собі ножі, з наміром використання їх вражаючих властивостей, усвідомлюючи настання будь-яких наслідків об`єкту такого застосування.
Знаючи, що ОСОБА_8 займається підприємницькою діяльністю, пов`язаною з вирощуванням сільськогосподарської продукції та у літній період, що є сезоном збирання врожаю, возить при собі значні суми грошових коштів, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, спровокували конфлікт з ОСОБА_8 .
Під час даної суперечки, у ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел з корисливих мотивів на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 , з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 лівою рукою спробував схопити ОСОБА_8 за праву руку, після чого, останній, бажаючи припинити конфлікт, здійснив спробу втекти та залишити місце події, а ОСОБА_6 , до якого, у подальшому, приєднався ОСОБА_5 , почали його наздоганяти.
Далі, ОСОБА_5 діставши з кишені ніж, який тримаючи у правій руці, з метою спричинення тілесних ушкоджень та зупинки ОСОБА_8 , кинув його у напрямку потерпілого, однак влучивши у нього, будь-яких ушкоджень не спричинив.
Не зупиняючись на цьому, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_5 , наздогнавши ОСОБА_8 , наніс йому один удар в обличчя, після чого повалив останнього на землю.
Продовжуючи вчинення злочинних дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 почали завдавати ОСОБА_8 ударів руками та ногами по різним частинам тіла.
ОСОБА_6 у ході спричинення даних ушкоджень лежачому в положенні на спині ОСОБА_8 , тримаючи його за одну ногу, а ОСОБА_5 за іншу, задерши їх догори, надав вказівку ОСОБА_5 нанести потерпілому декілька ударів ножем в область сідниць.
Після чого, ОСОБА_5 , використовуючи ніж, що є предметом, конструктивно призначеними за своїми властивостями для ураження живої чи іншої цілі за допомогою м`язової сили людини, який він зберігав при собі, завдав потерпілому шість ударів в сідниці та стегна, в результаті отримання яких ОСОБА_8 , відчув сильний біль, внаслідок якого не міг здійснювати подальший опір.
У цей час, ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 , з метою заволодіння його майном, виконуючи свою роль, відчинивши задні праві двері автомобіля марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_8 , проник до вказаного автомобіля, який є іншим володінням особи та незаконно заволодів належними ОСОБА_8 грошовими коштами у сумі 213 000 гривень та 30 000 доларів США (за курсом НБУ станом на 14.07.2019 становить 774 000 гривень, що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром), які знаходились у сумці між передніми та задніми сидіннями.
Після цього, ОСОБА_7 , підбігши до ОСОБА_8 , який внаслідок спричинених тілесних пошкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 лежав на землі, також наніс два удари правою та один удар лівою ногою по різним частинам тіла ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки лівого ока, крововиливу в білочну оболонку правого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також колото-різані рани на задній поверхні лівого стегна у верхній третині, в нижньо-внутрішньому та верхньо-внутрішньому квадранті лівої сідниці, в ділянці куприка, в нижньо-внутрішньому квадранті правої сідниці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Надалі, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів та за попередньою змовою з ОСОБА_7 , заволоділи мобільним телефоном марки «Apple IPhone 8», вартістю 5900 гривень та мобільним телефоном «Apple IPhone 10» вартістю 6250 гривень, що належали ОСОБА_8 , вирвавши їх з правої руки останнього.
Крім того, з метою безперешкодного залишення місця вчинення злочину, ОСОБА_7 за допомогою ножа проколов шини на передньому правому, задньому правому та задньому лівому колесах автомобіля марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , з метою перевірки наявності в даному автомобілі іншого цінного майна, проникли до салону вказаного автомобіля, шляхом відчинення передніх лівих та передніх правих дверей автомобіля та, не знайшовши нічого цінного, забрали з нього ключі від замка запалювання, для унеможливлення їх подальшого переслідування.
Після чого, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на автомобілі марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зникли з місця вчинення злочину.
Також, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько 11.18 год., біля будівлі з надписом «Шиномонтаж», що розташована по вулиці Івана Франка у селі Вікторівка Березівського району Одеської області, під час реалізації спільного з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинного умислу на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 , з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я, лівою рукою спробував схопити ОСОБА_8 .
У цей час, ОСОБА_10 , який є двоюрідним братом ОСОБА_8 , що перебував поряд та тримав у правій руці мобільний телефон, підійшовши ближче до ОСОБА_5 , намагався перешкодити йому схопити ОСОБА_8 , ставши між ними, та повідомив, що зараз зателефонує на лінію «102» та викличе працівників Національної поліції.
Сприйнявши дані обставини, як реальну загрозу бути викритим у протиправній діяльності, для унеможливлення ОСОБА_10 виклику працівників поліції, у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень та усунення можливості здійснення телефонних дзвінків останнім.
Після чого, ОСОБА_5 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень, підійшовши ближче, наніс один удар правою рукою в голову останнього.

Продовжуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 наніс удар лівою ногою в область рук ОСОБА_10 , тим самим вибив його мобільний телефон марки «2Е Е280» з правої руки, який відлетівши, впав на проїжджу частину дороги, поряд із задньою частиною автомобіля марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_8 .

Далі, ОСОБА_5 наніс три удари правою ногою по лівій та правій ногах ОСОБА_10 та, схопивши його за праву руку, наніс ще два удари лівою ногою та один удар правою рукою в область голови.

У подальшому, ОСОБА_5 з розмаху наніс ОСОБА_10 один удар лівою ногою в голову, від якого потерпілий впав на землю.

Після чого, ОСОБА_5 зрозумівши, що ОСОБА_10 більше не буде перешкоджати вчиненню неправомірних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишив його.

Вищевказаними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забою лівого гомілковостопного суглобу та струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Крім того, ОСОБА_5 , 14.07.2019, близько 11.20 год., біля будівлі з надписом «Шиномонтаж», що розташована по вулиці Івана Франка у селі Вікторівка Березівського району Одеської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, а саме автомобіля марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч волі законного користувача ОСОБА_8 , який на даному транспортному засобі приїхав до вказаного місця, за відсутності визначених законом підстав, умисно, протиправно, усвідомлюючи, що шляхом вчинення вказаних вище дій, порушує недоторканність іншого володіння особи, з метою перевірки наявності в даному автомобілі будь-якого цінного майна, проник до салону вказаного автомобіля шляхом відчинення передніх лівих дверей,однак, не знайшовши в автомобілі нічого цінного, залишив його салон, тим самим вчинив незаконне проникнення до іншого володіння особи та порушив конституційне право ОСОБА_8 на недоторканність володіння автомобілем, яке закріплено в ст. 30 Конституції України.

До того ж, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько 11.21 год., біля будівлі з надписом «Шиномонтаж», що розташована по вулиці Івана Франка у селі Вікторівка Березівського району Одеської області, реалізувавши спільний з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинний умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 , з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я, повертався до автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , для залишення місця вчинення злочину.
У цей час, біля задньої правої частини автомобіля марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому прибув ОСОБА_8 , що стояв з краю проїжджої частини дороги, ОСОБА_5 побачив мобільний телефон марки «2Е Е280», чорного кольору, що лежав на землі.

Достовірно знаючи, що це саме той мобільний телефон, який перед цим він вибив з руки ОСОБА_10 , для унеможливлення виклику працівників поліції на місце вчинених кримінальних правопорушень,у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на його викрадення.

У подальшому, ОСОБА_5 , діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії носять відкритий характер, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, відкрито викрав мобільний телефон марки «2Е Е280» 2018 DualSim Black, вартістю 361,67 гривень, спричинивши ОСОБА_10 матеріального збитку на вказану суму, після чого на автомобілі марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зник з місця вчинення злочину.

23.07.2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Постановою першого заступника прокурора Одеської області від 20.01.2020 року строк досудового розслідування даного кримінального продовжено до шести місяців, тобто до 27.05.2020 року.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2020 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 16.05.2020 року.

У подальшому, 27.04.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.
Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
За змістом частин 1 та 2 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: заяви ОСОБА_8 , яка надійшла до Березівського ВП та була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №2229 від 14.07.2019 року; довідки про госпіталізацію ОСОБА_8 ; допитів потерпілого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 ; протоколу огляду місця події від 14.07.2019 року з планом-схемою до нього; протоколу огляду місця події від 15.07.2019 року; постанови від 15.07.2019 року про приєднання речових доказів, вилучених в ході оглядів 14.07.2019 року та 15.07.2019 року; допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; рапорту старшого оперуповноваженого СКП Березівського ВП Лиманського відділу поліції ГУ НП в Одеській області ОСОБА_17 від 14.07.2019 року; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 17.07.2019 року та про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 21.01.2020 року; рапорту старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 ; рапорту старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_19 ; протоколу огляду речей від 31.07.2019 року; повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 13.11.2019 року; висновку експерта №37 від 11.01.2020 року щодо наявних у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_8 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.07.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_8 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.08.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2020 року за участю свідка ОСОБА_11 .
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Тому доводи захисника та підозрюваного про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 є безпідставними.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
Досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі триває.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та виправдовують тримання особи під вартою.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Одеській області від 23.07.2019 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2019 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З пояснень, наданих ОСОБА_5 , вбачається, що останній був обізнаний про оголошення його розшуку, добровільно з`явився до суду 23.01.2020 року з метою участі у судовому засіданні під розгляду клопотання про продовження строків триманні під вартою ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є особливо тяжким злочином, санкція даної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Також ОСОБА_5 підозрюється у: вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк; вчиненні злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, який карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років; вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.
Отже, з урахуванням наведених обставин, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, слідчий суддя вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. При цьому суд враховує, що добровільне з`явлення ОСОБА_5 до суду 23.01.2020 року хоча і зменшує даний ризик, проте не усуває його повністю.
Крім того, прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_5 за родом своєї діяльності та тісному зв`язку з ОСОБА_6 , набув широких особистих зв`язків, а тому може здійснювати незаконний вплив на потерпілого, свідків, експертів та спеціалістів, що можливо не лише при безпосередньому спілкуванні, а й опосередковано, через інших осіб чи за допомогою засобів зв`язку шляхом залякування, підкупу з метою відмови від дачі показань або їх зміни,що матиме негативний вплив як у ході досудового розслідування та і у ході судового розгляду справи по суті. До того ж, ураховуючи, що потерпілим у даному кримінальному провадженні є директор ТОВ «Укрзерно Трейд 1» ОСОБА_8 , який займається підприємницькою діяльністю на території Одеської області, з метою відмови ним від своєї заяви та наданих показань у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 може вчиняти на нього незаконний вплив, до якого може залучити інших осіб, у тому числі ОСОБА_7 , який на цей час переховується від органу досудового розслідування та перебуває в розшуку.

Крім того, прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства. Неправомірні дії ОСОБА_5 , як наслідок, призвели до кримінального переслідування з боку правоохоронних органів, що у свою чергу посилило напругу та негативне ставлення ОСОБА_5 до потерпілого ОСОБА_8 та його сім`ї. Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_8 встановлено, що від імені ОСОБА_6 , який спільно з ОСОБА_5 підозрюються у вчиненні розбійного нападу, на адресу ОСОБА_8 та його сім`ї через осіб азербайджанської національності надходили численні погрози фізичної розправи, а також вказівки щодо зміни показань. Вказане свідчить, що ОСОБА_5 з метою помсти, а також задля примушування потерпілого та свідків змінити показання, може вчинити інше кримінальне правопорушення, у тому числі насильницького характеру відносно потерпілого ОСОБА_8 та свідків. Після обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, погрози з боку сторонніх осіб припинились. Дані обставини додатково підтверджують, що саме перебування ОСОБА_5 під вартою являється єдиним достатнім та виправданим заходом запобігання вчинення інших злочинів. Даний ризик додатково підтверджується тим, що ОСОБА_5 14.07.2019 також спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
П. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Також, згідно п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК України слідчим у клопотанні та прокурором доведено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Так, враховуючи, що зібрані під час досудового розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акту, прокурором 29.04.2020 у порядку ст. 290 КПК України, надано на адресу слідчого доручення про відкриття матеріалів досудового розслідування сторонам для ознайомлення з можливістю виготовлення копій.
Відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включаються у строки досудового розслідування.
Разом з тим, з урахуванням поведінки сторони захисту, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , продовжений 18.03.2020 ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва до 16.05.2020, є об`єктивно недостатнім для завершення ознайомлення підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також їх захисників з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, вручення їх підозрюваним та їх захисникам, скерування його до суду та проведення підготовчого судового засідання.
Вказані обставини, виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місті його постійного проживання; вік та стан здоров`я підозрюваного; наявність у підозрюваного на утриманні неповнолітньої дитини; наявність батьків похилого віку та стан їх здоров`я; репутацію підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_5 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства до потерпілого, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави.
Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 підлягає задоволенню оскільки слідчим у клопотанні та прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшилися та не перестали існувати, а також доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 113, 138, 176-178, 183, 186, 193, 194, 197, 199, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» до 27 травня 2020 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Повний текст ухвали оголошено 08.05.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1