ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2817/18 Номер провадження 11-кп/814/287/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,. ОСОБА_4
при секретарі
судового засіданння ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0000862, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2018, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2019 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луківці Вижницького району Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, працюючого директором ПП «Бук Енергоресурс», не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Цивільні позови прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Фінансового управління Миргородської райдержадміністрації та 1-ої міської клінічної лікарні м. Полтава до ОСОБА_9 , про відшкодування в дохід бюджету витрат на стаціонарне лікування потерпілого задовольнити повністю.

Стягнуто з ОСОБА_9 1006 грн. 82 коп. на користь Фінансового управління Миргородської районної державної адміністрації.

Стягнуто з ОСОБА_9 7861 грн. на користь 1-ої міської клінічної лікарні м. Полтава.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 17420 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 3432 грн. на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз.

По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, 28 жовтня 2018 року близько о 10 год. 40 хв. в м. Миргород на перехресті вул. Гоголя та Данила Апостола водій автомобіля Toyota Land Cruiser 100, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , з власної необережності, порушуючи вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, змінюючи напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху по якій на зустріч рухався велосипедист ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В результаті чого, відбувся контакт передньої лівою частиною бампера автомобіля Toyota Land Cruiser 100, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 в ліву частину переднього коліща велосипеда спортивного типу на якому рухався ОСОБА_10 .
В результаті ДТП ОСОБА_10 отримав наступні тілесні тілесні ушкодження: перелом 6-7 ребер зліва по перавертебральній лінії без зміщення уламків, перелом 6-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії без зміщення уламків, повний поперечний перелом середньої третини діафіза лівої плечової кістки зі зміщенням уламків на ширину кістки, правосторонній обмежений гемоторакс, контузія паренхіми S 5,S9-10 сегментів лівої легені, які могли утворитися від дії твердих предметів та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та призначити йому мінімальне покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.
Необхідність ухвалення такого рішення обвинувачений мотивує тим, що потерпілий ОСОБА_10 також порушив правила дорожнього руху під час ДТП, обвинувачений частково відшкодував шкоду потерпілому.
Крім того, обвинувачений просив відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення на його користь моральної шкоди, завданої злочином.
Зазначає, що з початку досудового розслідування матеріально допомагав потерпілому, а стягнення на користь потерпілого 30000 грн. моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
У письмових запереченнях потерпілий ОСОБА_10 просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення. Апеляційний розгляд просив проводити у його відсутність.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_6 про законність і справедливість судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.1 ст.286 КК України, за обставин встановлених судом, у апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_9 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про пом`якшення призначеного йому покарання не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу, винного щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, вік, склад сім`ї, позитивну характеристику за місцем роботи та проживання, що визнав обставинами, що пом`якшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_9 у зв`язку з трудовою діяльністю здійснює тривалі поїздки за кермом, місцевий суд прийшов до висновку про можливість призначити йому основне покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Як вбачається із змісту вироку суду першої інстанції та пояснень наданих апеляційному суду, обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненому злочині визнав повністю. Між тим, у апеляційній скарзі обвинувачений не пояснює, у зв`язку з чим він змінив свою позицію та зазначив, що у ДТП окрім нього також винен потерпілий ОСОБА_10 , оскільки зміст експертизи, на яку посилається апелянт, був йому відомий ще під час розгляду провадження місцевим судом.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що обвинувачений перебуває у скрутному матеріальному становищі.

На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 не є надмірно суворим, а тому колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку в цій частині, оскільки наведені апелянтом доводи були належним чином враховані судом першої інстанції.

Щодо апеляційних вимог обвинуваченого про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди завданої злочином, колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Отже чинне законодавство, надає право жертві кримінального правопорушення звертатися до суду з позовом про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди.

Вбачається, що скориставшись цим законним правом, ОСОБА_10 , як потерпілий від кримінального правопорушення, звернувся до районного суду з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, що вчинив відносно нього обвинувачений ОСОБА_9 , навівши при цьому відповідні мотиви.

Цілком зрозуміло, що точних критеріїв майнового виразу моральної шкоди немає і не може бути. Не містить законодавство й визначення способів обчислення її розміру, а окреслює лише критерії, які впливають на його визначення.

Відповідно до п.п. 1, 2 та 4 ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні цього питання прийшов до правильного висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілого, виходячи з глибини його страждань, та належно мотивував своє рішення.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2019 відносно нього без мін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4