Дата документу 03.04.2020
Справа № 334/493/20
Провадження № 1-кс/334/714/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши клопотання про арешт майна, у кримінальному провадженні №0004242 від 02 грудня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області знаходиться об`єднане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004242 від 02 грудня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно придбав при невстановлених у ході досудового слідства обставинах 2 (два) паперових згортки з кристалічною речовиною білого кольору, масою 0,0561 грама, яка згідно висновку експерта №7-188 від 23 січня 2020 року, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено, маса якого в наданій речовині складає 0,0377 грама (у перерахунку на основу), яку незаконно зберігав при собі з метою збуту.

В подальшому, 21 січня 2020 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного збуту вищевказаної особливо небезпечної психотропної речовини, знаходячись біля будинку №63 по вул. Академіка Амосова в місті Запоріжжя, зустрівся з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому незаконно збув шляхом продажу за грошові кошти у сумі 100 гривень, вищевказану особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено, маса якого в наданій речовині складає 0,0377 грама (у перерахунку на основу).

За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004242 від 02 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно придбав при невстановлених у ході досудового слідства обставинах 1 паперовий згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору, масою 0,0440 грама, яка згідно висновку експерта №7-969 від 25 березня 2020 року, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено, маса якого в наданій речовині складає 0,0440 грама (у перерахунку на основу), яку незаконно зберігав при собі з метою збуту.

В подальшому, 25 березня 2020 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного збуту вищевказаної особливо небезпечної психотропної речовини, знаходячись біля будинку № 36 по проспекту Соборному в місті Запоріжжя, зустрівся з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому незаконно збув шляхом продажу за грошові кошти у сумі 300 гривень, вищевказану особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено, маса якого в наданій речовині складає 0,0440 грама (у перерахунку на основу).

За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001069 від 25 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

25 березня 2020 року було винесено постанову про об`єднання вказаних матеріалів кримінальних проваджень в рамках кримінального провадження №0004242 від 02 грудня 2019 року.

25 березня 2020 року в порядку ст.208 КПК України було складено протокол про затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був затриманий відразу після факту збуту ним особливо небезпечної психотропної речовини ОСОБА_6

26 березня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю, громадянину України, уродженцю м. Запоріжжя, маючому середню освіту, офіційно не працевлаштованому, одруженому, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме: у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 , інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

протоколом огляду місця події від 21 січня 2020 року, проведеного в приміщенні кабінету №116 будинку №191, по пр. Соборному в м. Запоріжжя.

протоколом огляду місця події від 21 січня 2020 року, проведеного біля будинку №35, по пр. Соборному в м. Запоріжжя.

Висновком експерта №7-188 від 23 січня 2020 року;

Протоколами допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

Протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 21 січня 2020 року;

Протоколом про результати аудіо -, відео контролю за особою;

Протоколом затримання особи;

Протоколом огляду місця події від 25 березня 2019 року;

Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , а також іншими слідчими діями.

Так, підозрюваний ОСОБА_5 , скоїв особливо тяжке кримінальне правопорушення, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_5 не зареєстровано об`єктів нерухомості на праві власності.

Відповідно до ст.170 КПК України,арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні

Згідно ч.3 ст.170 КПК України - арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Крім того, статтею 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи

Таким чином, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), виникла необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 .

Дослідивши вказане клопотання слідчого та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні зазначено про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Однак, до клопотання про арешт майна стороною обвинувачення не додано оригіналу або копії такої постанови слідчого про визнання речей та документів речовими доказами.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 8,9 КПК України до основних засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Щодо накладення арешту на майно, то крім самої лише констатації у клопотанні, що майно підлягає арешту з метою збереження речових доказів та недопущення їх втрати, відчуження, пошкодження, зміни або знищення клопотання не містить переконливих доводів, що це майно може бути певним чином знищено або ж воно зникне, що воно може бути пошкоджено, передано, перетворено чи відчужено, що зашкодить кримінальному провадженню, та що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З аналізу клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя не вбачає підстав вважати, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки доводи, наведені в клопотанні, не відповідають критеріям розумності та співмірності застосування арешту майна, що свідчить про недотримання прокурором вимог встановлених КПК України щодо необхідності такого арешту та не доведено наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того в порушення п.3 ч.2 ст.171 КПК України, слідчим, прокурором в клопотанні не зазначено відповідні документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном.

Крім того, в клопотанні сторони обвинувачення не зазначено адрес фізичних, чи юридичних осіб, які є власниками майна, переліку таких власників вилученого майна, що позбавляє суд можливості виконати вимоги ч.1 ст.172 КПК України, - судового виклику власника майна для розгляду даного клопотання.

Крім того в порушення ч.2 ст.171 КПК України, в клопотанні слідчого, погодженому з прокурором, про арешт майна, відсутній конкретний перелік і види майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, а міститься лише посилання на загальні назви, в загальних рисах.

Слідчим в клопотанні не доведено необхідності такого арешту, а також наявності ризиків передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя, приходить висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , винесене у кримінальному провадженні №0004242 від 02 грудня 2019 року, про накладення арешту.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1