КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

26 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Республіки Узбекистан, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та громадянина Республіки Узбекистан, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_10
та обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , які брали участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою підготовчого судового засідання від 18 листопада 2019 року Подільський районний суд м. Києва відмовив у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту прокурору.

Цією ж ухвалою суд призначив до судового розгляду кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України у закритому судовому засіданні та застосував щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 16.01.2020 року, включно кожному, без визначення розміру застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 можуть продовжити вчиняти аналогічні, або інші кримінальні правопорушення, оскільки вони офіційно безробітні, не мають офіційного джерела доходу. Також, на думку суду, усвідомлення обвинуваченими невідворотності покарання, яке їм загрожує у разі визнання їх винними у вчиненні кримінального правопорушення, яке їм інкримінують може призвести до того, що вони, не маючи стійких позитивних соціальних зв`язків, являючись громадянами іншої країни, будуть намагатись уникнути суду та перебувати тривалий час у розшуку. Крім того, як зазначив суд у своїй ухвалі, перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, так як їм відомі їх анкетні дані, з метою уникнути кримінальної відповідальності або знищити речові докази.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або з альтернативою внесення застави.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що вона категорично не згідна з ухвалою суду першої інстанції, оскільки її підзахисний перебуває під вартою з 18.07.2018 року, і таке тривале ув`язнення без вироку суду навряд чи можна назвати виправданим, так як справа в Подільському районному суді м. Києва з 2018 року перебуває на стадії підготовчого судового засідання. Під час досудового розслідування слідчим та прокурором грубо порушувались права обвинувачених і саме це наразі впливає на тривалий час розгляду на стадії підготовчого судового засідання.

Звертає увагу апелянт і на те, що її підзахисний з моменту затримання 18.07.2018 року по даний час утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор», хоча він має міцні соціальні зв`язки, дружину, батьків пенсіонерів, місце проживання в м. Києві, що підтверджується відповідними документами, а до затримання працював на базарі, про що має відповідну характеристику від роботодавця.

Як вказує апелянт, ОСОБА_16 весь цей час не переховувався від органів досудового розслідування та/або суду; не знищував, не переховував, не спотворював будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не впливав незаконно на інших учасників справи; не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином; не вчиняв інших кримінальних правопорушень та не чинив опору під час затримання.

На думку апелянта, будь-яких належних та допустимих доказів продовження існування вказаних прокурором у клопотанні ризиків з моменту затримання 18.07.2018 року та арешту її підзахисного, протягом п`ятнадцяти місяців, до суду не подано.

Крім того, як вважає апелянт, прокурор у своєму клопотанні не зазначив і не довів наявності та існування ризиків, які дають підстави для такого тривалого застосування до її підзахисного запобіжного заходу тримання під вартою, у зв`язку з чим можна встановити, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_11 є необґрунтованим, так як відсутні будь-які умови та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, як підстави для застосування такого запобіжного заходу.

Як зазначає апелянт, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), і в даному випадку, саме неповне з`ясування судом першої інстанції вказаних обставин, що мають значення для справи, призвело до грубого порушення норм матеріального права, а саме КПК України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини, і в результаті дані грубі порушення призвели до невірного вирішення питання про продовження строку тримання під вартою її підзахисного.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2019 р., в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисному ОСОБА_17 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання, домашній арешт, заставу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не встановив належним чином чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, на які вони посилаються, тобто: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор.

На думку апелянта, прокурор належним чином не довів, а суд у свою чергу помилково прийняв до уваги доводи прокурора та оцінив їх як існуючі щодо наявності ризиків наведених прокурором, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування його підзахисного ОСОБА_7 ; можливості перешкоджання провадженню у справі; можливості обвинуваченими продовжити вчиняти аналогічні або інші кримінальні правопорушення, оскільки вони офіційно безробітні, не мають офіційного джерела доходу, що призвело до порушення судом свого обов`язку встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, на які вони посилаються.

Крім того, як зазначає апелянт, ще одним підтвердженням необґрунтованості наведених прокурором та взятих до уваги судом ризиків є те, що стороною захисту неодноразово наводились та подавались у вигляді доказів доводи про те, що ОСОБА_18 має постійне місце проживання, яке не змінював тривалий час, стійкі соціальні зв`язки, сім`ю. На його утриманні знаходиться хвора мати, яка потребує постійної сторонньої уваги, допомоги утримання. Його підзахисний має закінчену повну середню та спеціальну освіту, місце роботи і дохід, за рахунок якого утримує себе та членів сім`ї. За місцем роботи, навчання і проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також, апелянт вказує на те, що, в порушення ст. 196 КПК України, в ухвалі від 18.11.2019 не зазначено відомостей щодо наявності обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Крім того, як зазначає апелянт, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою органом досудового розслідування не визначено розмір альтернативного запобіжного заходу застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваними обов`язків, передбачених цим Кодексом, а також, з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства прокурор, під час оформлення клопотання від 13.11.2019 не забезпечив оформлення його належного перекладу на рідну мову його підзахисного, оформив клопотання українською мовою, яка є не зрозумілою для ОСОБА_19 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених, та просив залишити їх без задоволення; перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження, має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року в частині застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання, а фактично про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_18 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині, що стосується обрання (продовження) запобіжного заходу, відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що ухвала суду про обрання (продовження) ОСОБА_20 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят діб є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наведених в апеляційних скаргах підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
При цьому, незважаючи на доводи апеляційних скарг про те, що під час підготовчого судового засідання, суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження існування ризиків, на які прокурор посилався у своєму клопотанні, які б давали підстави для такого тривалого застосування до ОСОБА_11 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що сторона захисту надала суду докази того, що ОСОБА_16 , так само як і ОСОБА_18 мають міцні соціальні звязки, обидва одружені, мають постійне місце проживання в м. Києві та батьків пенсіонерів, до затримання кожен з них мав місце роботи, жоден з них не притягувався до кримінальної відповідальності та не вчиняв будь-яких дій, які б могли перешкодити кримінальному провадженню, колегія суддів не може погодитися з тим, що кожен з обвинувачених утримується під вартою без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.
У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому тих, на які посилаються апелянти, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про обрання (продовження) запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у звязку з чим визнав за необхідне застосувати (продовжити) запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Наведені в апеляційних скаргах дані про особу кожного із обвинувачених, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до них іншого, більш мякого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Що ж стосується встановлення розміру застави, то колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів законність прийнятого судом рішення в цій частині, оскільки, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі, з посиланням на п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про обрання (продовження) запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання (продовження) цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу кожного із них, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року про обрання (продовження) ОСОБА_20 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 16 січня 2020 року, залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників відповідно адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, відповідно до якої суд застосував до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 січня 2020 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/3573/2019

Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_21

Доповідач - суддя ОСОБА_1