Справа № 464/5140/18
пр.№ 1-кп/464/36/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.06.2020 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_12 ,
обвинуваченої ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002758 від 04.09.2018 року, про обвинувачення:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Пустельник Радехівського району Львівської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, вдова, приватний підприємець, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_14 04.09.2018 року о 10.30 год. біля входу в приміщення магазину № НОМЕР_1 на території гуртового ринку «Шувар», що по вул.Хуторівка, 4 «б» у м.Львові, а після цього і в приміщенні цього ж магазину, під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_12 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла їй декілька ударів кулаками обидвох рук в ділянку обличчя та голови, в результаті чого спричинила останній, згідно з висновком судово-медичного експерта, черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин тім`яної ділянки справа, а також забій шийного відділу хребта, які не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Обвинувачена ОСОБА_14 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала, в порядку ст. 63 Конституції України, показання в судовому засіданні надавати відмовилася.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, її винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів:

- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_12 , яка показала, що з обвинуваченою ОСОБА_14 знайома близько 15-16 років, приблизно 10 років назад вона позичала в обвинуваченої гроші та остання звинувачує її у наявності боргу, хоча жодних зобов`язань перед ОСОБА_14 у неї немає. В лютому 2018 року їй погрожували, з приводу чого вона зверталась в Сихівський ВП, 13.07.2018 року між нею та ОСОБА_14 вже мав місце конфлікт на території ринку «Шувар», вона тоді також знімала побої. 04.09.2018 року близько 10.30год. вона зайшла на територію гуртового ринку «Шувар» до ОСОБА_15 , яка працює в магазині, в якому раніше вона здійснювала підприємницьку діяльність, вони стояли біля магазину, розмовляли, пили каву. Тоді зі свого магазину вийшла ОСОБА_14 , яка почала звинувачувати її у наявності боргу, між ними розпочався конфлікт, який тривав близько 15-30 хвилин, під час якого остання нанесла їй більше п`яти ударів в голову, руки, груди. Від нанесених ударів в неї боліла голова, було запаморочення, тому вона поїхала зробила рентген голови, який в подальшому представила експерту;
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , яка показала, що 04.09.2018 року до неї зайшла її сусідка ОСОБА_12 , вони стояли біля магазину, розмовляли та пили каву. ОСОБА_14 вийшла зі свого магазину та спитала ОСОБА_12 коли вона віддасть їй гроші. Потерпіла відповіла, що нічого їй не винна. Після цього, ОСОБА_14 стала на піддон та нанесла потерпілій ОСОБА_12 удар рукою по голові, відштовхнула її та продовжила наносити удари по голові. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зять ОСОБА_14 , намагались її зупинити. Конфлікт тривав близько 15 хвилин, на вулиці біля магазину приблизно 1,5 хвилини, а в приміщенні магазину довго;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який показав, що працює та перебуває в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_14 04.09.2018 року події мали місце на ринку «Шувар», конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 розпочався на вулиці, біля магазину, а продовжився в приміщенні магазину. ОСОБА_14 намагалася зайти в приміщення магазину, а ОСОБА_12 її не впускала. ОСОБА_14 показувала ОСОБА_12 листи банку щодо погашення кредитної заборгованості, ставила вимоги щодо повернення заборгованості, яку ОСОБА_12 не віддає вже більше 10 років. Пригадує, що ОСОБА_12 стояла в кутку магазину, ОСОБА_15 її захищала. Він чув нецензурну лайку та крики, бачив, що ОСОБА_14 та ОСОБА_12 розмахували руками, однак ударів не бачив, хоча стояв на відстані близько 5-6 метрів від них. Початку конфлікту, можливо він не чув та не бачив. Зазначив, що конфлікт тривав близько 3 хвилин. Конфлікт закінчився тим, що він взяв ОСОБА_14 за руку та вивів з магазину. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 він не бачив;

- згідно витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002758 від 04.09.2018 року, 04.09.2018р. близько 10.30год. невідома особа, перебуваючи на гуртовому ринку «Шувар», що по вулиці Хуторівка у м.Львові, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_12 ЖЕО №18332 від 04.09.2018 року (а.с.89);
- згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.09.2018р., ОСОБА_12 просить прийняти міри щодо її знайомої ОСОБА_14 , яка 04.09.2018р. близько 10.30год. нанесла їй тілесні ушкодження (а.с.91);
- даними довідки Міського травматологічного пункту №2, згідно якої потерпіла ОСОБА_12 04.09.2018р. о 13.40год. була на прийомі з приводу закритої черепно -мозкової травми, струс головного мозку, забій м`яких тканин тім`яної ділянки справа (а.с.92);
- висновком судово-медичної експертизи №264/18 від 17.09.2018р. КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи»,розпочатої 12.09.2018р. та завершеної 17.09.2018р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 11 вересня 2018 року, згідно якої: 1.2.3.8.9. За даними медичних документів у ОСОБА_12 , була черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин тім`яної ділянки справа, а також забій шийного відділу хребта. Вказані ушкодження заподіяні тупим (тупими) предметом, можливо рукою, стисненою в кулак, могли утворитися 04 вересня 2018 року, не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. 4. Питання боротьби та самооборони не входять в компетенцію судово-медичного експерта. Судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 отримала при самовільному падінні на площину, нема. 5. За наявними судово-медичними даними встановити індивідуальні ознаки предмету, котрим наносились тілесні ушкодження ОСОБА_12 , неможливо. 6. За наявними судово-медичними даними встановити, одним чи декількома предметами наносились тілесні ушкодження ОСОБА_12 , неможливо. Ушкодження, що були у ОСОБА_12 , знаходились в ділянках тіла доступних для їх нанесення власноручно (а.с.93-94);
- даними протоколу слідчого експерименту від 26.09.2018р. (із доданою фото-таблицею), проведеного за участю потерпілої ОСОБА_12 та статиста, у присутності понятих, із застосування фотозйомки, в ході якого потерпіла детально розповіла та за допомогою статиста показала механізм отримання нею тілесних ушкоджень від обвинуваченої (а.с.95-105).

Оцінюючи вищевказані безпосередньо досліджені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченої. У вказаних доказах детально зафіксовані фактичні дані відносно обставин вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення. При оформленні цих доказів не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинуваченої та інших осіб, а інформація, яка в них міститься не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.
Посилання сторони захисту на необхідність визнання письмових доказів у даному кримінальному провадженні очевидно недопустимими, суд сприймає як спосіб захисту обвинуваченої з метою сприяння уникнення останньої від відповідальності.
Європейський Суд з прав людини вказує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, але вона не встановлює будь-яких правил допустимості доказів як таких, це завдання внутрішнього права.
Зокрема, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 26.09.2002 у справі «Перрі проти Сполученого Королівства» (Perry v UnitedKingdom), зазначив, що важливо, щоб була справедлива процедура розгляду питання про прийнятність та перевірку надійності спірних доказів.
Відповідно до вимог ст.ст.86-87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуального рішення та на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Разом з тим, стороною захисту не надано суду доказів істотного порушення прав людини і основоположних свобод під час досудового розслідування чи порушення права на захист.
Суд вважає неспроможними доводи захисника ОСОБА_11 про визнання недопустимим доказом Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002758 від 04.09.2018 року, а як наслідок і всіх інших доказів представлених стороною обвинувачення у зв`язку з різницею в часі зазначеному: в довідці Міського травматологічного пункту №2, згідно якої потерпіла ОСОБА_12 04.09.2018р. о 13.40год. була на прийомі в лікаря; в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, який складений 04.09.2018р. о 15.00год. ст. ДОП Сихівського ВП ГУПП у Львівській області ОСОБА_18 та зареєстровано в ЖЕО за №18332; в фабулі телеграми №1 від 04.09.2018р. 16.58год., згідно якої 04.09.2018р. о 15.24год. надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 04.09.2018р. о 15.23год. за адресою Сихівський район, проспект Червоної Калини, в травматологічний пункт №2 звернулась в 13.40год. ОСОБА_12 про те, що о 10.30год. на ринку «Шувар» її побила знайома ОСОБА_14 ; та в самому Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002758 від 04.09.2018 року, де зазначено дата внесення до ЄРДР - 04.09.2018р. о 13.32год.,дата реєстрації провадження 04.09.2018р. о 14.17год., оскільки такі суперечності в зазначеному часі оформлення процесуальних документів носять характер дрібних недоліків, пов`язані зі зверненням лікаря травматологічного пункту, який оглядав потерпілу, на службу 102, а потім безпосередньо потерпілої із заявою до Сихівського ВП, явно є технічними помилками та жодним чином не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого злочину, як і не виправдовують її.
Посилання захисника на те, що протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.09.2018 року є недопустимим доказом, оскільки таку заяву прийняласт. ДОП Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_18 , а не слідча ОСОБА_19 , яка внесла відомості до ЄРДР, спростовується тим, що відповідно до ст. 60 КПК України заявник звертається із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, а не конкретної особи. Заява потерпілої була зареєстрована в журналі ЄО Сихівського ВП ГУНП у Львівській області 04.09.2018р. року під номером 18332.
Окрім цього, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002758 від 04.09.2018 року, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.09.2018р., повідомлення зі служби «102» по своїй суті є процесуальними документами.
В частині доводів сторони захисту про недопустимість, як доказу висновку судово-медичної експертизи №264/18 від 17.09.2018р. у зв`язку з не зазначенням експертом дати постановлення ухвали слідчого судді на підставі якої проводилась експертиза, невідповідність поставлених питань та відповідей на них, не зазначенням годин в які 12.09.2018р. розпочато, а 17.09.2018р. закінчено експертизу, відсутністю даних про встановлення особи ОСОБА_12 на підставі якого документа, що посвідчує особу, проведення експертизи на підставі власноруч доставленої медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_12 , неможливістю допиту експерта в судовому засіданні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Допитати в судовому засіданні експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_20 , яка його складала, не видається за можливе у зв`язку з припиненням з нею трудових відносин (а.с.147-148). Разом з тим, сумнівів у правдивості висновку експерта в суду не виникає, оскільки він складений судово-медичним експертом, яка має III кваліфікаційний клас, вищу категорію, стаж роботи за фахом 34 роки та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Вказане експертне дослідження містить чіткі відповіді на питання поставлені в ухвалі слідчого судді та дату постановлення такої ухвали 11.09.2018р. Цим висновком експерта об`єктивно підтверджуються показання як потерпілої, так і свідків про обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень 04 вересня 2018 року. Також, щодо твердження захисника про те, що тілесні ушкодження потерпіла отримала при інших обставинах та в інший час, не беруться судом до уваги, оскільки у висновку експерта №264/18 від 17.09.2018, чітко зазначено, що тілесні ушкодження заподіяні тупим (тупими) предметом, можливо рукою, стисненою в кулак, могли утворитися 04 вересня 2018 року.
Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України N6 від 17.01.95 визначено вказівки щодо проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Так, згідно п.4 вказаних правил допускається проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо). Вказану експертизу було проведено з дотриманням Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 та у відповідності до форми медичної документації 170/0, затвердженої Наказом МОЗ України 05.08.99 р. № 197.
Решта доводів захисника щодо недопустимості вищезазначеного висновку експерта не містить посилань на правила допустимості доказів, які були порушені, а стосуються достовірності цього доказу, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Суд не має підстав піддавати сумніву достовірність висновку експерта. Відтак, висновок експерта отримано в порядку передбаченому КПК України, підстави передбачені ст.87 КПК України для визнання даного доказу недопустимим - відсутні.
Не заслуговує на увагу суду також посилання сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 26.09.2018р., з фототаблицею до нього, оскільки при проведенні слідчого експерименту не було допущено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б могли вплинути на отримані результати.
Показання потерпілої, свідків дані під присягою, за своїм змістом істинні, отримані в судовому засіданні у відповідності до вимог КПК України, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні і відповідають фактичним обставинам справи, є допустимими доказами згідно з іншими правилами допустимості доказів. Підстав у потерпілої чи свідків, яких попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, обмовляти обвинувачену, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені, і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
Суд всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину.

Не дивлячись на захисну позицію обвинуваченої та висунуту стороною захисту версію непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення, їївинуватість у заподіянні потерпілій легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, за встановлених судом і викладених вище обставин, поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю ретельно досліджених під час судового розгляду доказів, які узгоджуються між собою та не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у своєму взаємозв`язку є достатніми для таких висновків суду.

Отже, суд не вбачає правових підстав для виправдання обвинуваченої; доводи сторони захисту є надуманими, розцінюються, як обраний спосіб захисту, обумовлений метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. Докази обвинувачення є переконливими, об`єктивно відображають обставини справи та події; кожен доказ оцінений судом з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_14 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, оскільки вона умисно спричинила потерпілій ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка має середню освіту, працює приватним підприємцем, не перебуває на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_14 відповідно до ст.ст.66, 67 КК України судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_14 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину,особи обвинуваченої, досудової доповіді, суд вважає, що останній відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді штрафу у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст.50 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_14 не обирався.
Судові витрати на залучення експертів та речові докази по справі відсутні, цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_14 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1