Справа № 581/174/20
Провадження № 1-кп/581/20/20
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2020 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000030 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у с. Семенівка Липоводолинського району Сумської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одружений, не працює,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України,

в с т а н о в и в :

Будучи притягнутим постановою суду від 21 жовтня 2019 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП до 120 год. суспільно корисних робіт, ОСОБА_4 був 20 листопада 2019 року ознайомлений Липоводолинським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області про умови та порядок відбування вказаного адміністративного стягнення, попереджений про кримінальну та адміністративну відповідальність за ухилення від відбування стягнення та направлений до Семенівської сільської ради Липоводолинського району для виконання суспільно корисних робіт. Згідно з графіком виходу на суспільно корисні роботи, затвердженим розпорядженням селищного голови Липоводолинської селищної ради, ОСОБА_4 повинен був приступити до виконання суспільно корисних робіт з 25 листопада 2019 року.

У зв`язку з ухиленням від відпрацювання суспільно корисних робіт у період з 25 по 29 листопада 2019 року, з 2 по 6 грудня 2019 року, з 9 по 13 грудня 2019 року, ОСОБА_4 постановою суду від 18 грудня 2019 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП до трьох діб адміністративного арешту (постанова суду набрала законної сили 2 січня 2020 року).

Не зупинившись на вчиненому, у період із 16 по 20 грудня 2019 року ОСОБА_4 в порушення установленого графіку виходу на суспільно корисні роботи, діючи умисно, не зважаючи на притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання суспільно корисних робіт, не маючи на те поважних причин, знову не вийшов на виконання суспільно корисних робіт.

Вказані злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 389-2 КК України, як злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості від 24 лютого 2020 року, укладеною між начальником Липоводолинського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до умов угоди про визнання винуватості, сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ст. 389-2 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння; сторони дійшли згоди щодо всіх істотних обставин для даного кримінального провадження, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, узгодили призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України перейшовши до іншого, більш м`якого покарання, у виді арешту на строк один місяць. Також, у даній угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання.

Заслухавши у підготовчому судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , які просили затвердити угоду про визнання винуватості, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Частиною 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що ОСОБА_4 , беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та міри покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Узгоджене сторонами угоди покарання не виходить за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання. Сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), з урахуванням особи винного, та вправі використати положення ст. 69 КК, узгодивши більш м`який вид покарання, не зазначений у санкції статті за цей злочин, що передбачено у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, призначити обвинуваченому, який вважається раніше не судимим, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин у виді арешту.

На час ухвалення вироку запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовано, клопотання про їх застосування від прокурора не надходило.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 314, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 лютого 2020 року між прокурором Липоводолинського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, та призначити йому визначене в угоді покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1