ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/834/20 Справа № 205/4152/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 30000622, -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на три роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 - не обиралася.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 :
- в рахунок відшкодування майнової шкоди - 38 982 грн.;
- в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.
Вирішено долю судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
Близько 16 години 20 хвилин 13 березня 2019 року, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався по пр. Свободи з боку вул. Панаса Мирного, в напрямку Кайдацького шляху, в м. Дніпро, після чого в районі буд. 149 зупинився на трамвайному полотні. Перед початком руху керованого ним транспортного засобу, ОСОБА_7 , грубо порушуючи п. 10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, виїхав на полосу зустрічного руху в районі буд. 149 по пр. Свободи, в м. Дніпро, внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом «Yamaha FZR400RR», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався справа наліво за напрямком його руху.
В результаті зіткнення потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ділянки осадження на задній поверхні правого передпліччя від верхньої до середньої третини, відкритого поперечного перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків та забійно-рваної рани по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, відкритих уламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків та забійно-рваної рани на передній поверхні лівої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі:
- захисник обвинуваченого просить даний вирок, в частині вирішення цивільного позову, скасувати та постановити новий вирок, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Вважає, що в ході судового розгляду відповідачем ( ОСОБА_7 ) було надано відзив, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що він не є належним відповідачем по справі в силу ст. 51 ЦПК України, виходячи з того, що відповідальність за завдання шкоди покладається на страхову компанію.
Зазначає, що як вбачається з матеріалів провадження, автомобіль «Renault Logan» д/н НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди, належить ОСОБА_11 , відповідальність забезпечено полісом ОСЦПВ АМ/7737998, виданим AT «СГ «ТАС», яким визначено ліміт страхового відшкодування за завдану шкоду майну у розмірі 100 000 грн. та за завдану шкоду здоров`ю у розмірі 200 000 грн.
На думку апелянта, вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь потерпілого суд не врахував положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, відповідно до ст. 26-1 Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Також захисник зазначає, що при вирішенні цивільного позову судом не надано оцінку тому факту, що в даній дорожньо-транспортній пригоді також визнано винним і позивача (потерпілого) ОСОБА_9 . Так, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/4742/19 (долучено до матеріалів кримінального провадження) закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_9 у зв`язку з закінченням строку давності.
Вказує, що вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено вину ОСОБА_9 в скоєному адміністративному правопорушенні, а саме в тому, що він 13.03.2019 року о 16.20 у м. Дніпро на пр. Свободи, керував транспортним засобом «Ямаха» та не врахував дорожньо-транспортну обстановку, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів зменшення швидкості та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Logan» д/н НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_7 .
Висновком судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/345 від 24.04.2019 року також встановлено порушення ОСОБА_9 ПДР та зазначено наявність причинно-наслідкового зв`язку із настанням даного ДТП.
Таким чином, встановлено вину обох водіїв у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в той час як позовні вимоги, на його думку, задоволено без урахування цього факту.
Зазначає, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Апелянт вважає, що судом також не враховано, що, не дивлячись на те, що винними в ДТП визнано обох водіїв та враховуючи наслідки для позивача, ОСОБА_7 сплатив останньому 20 000 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків. Оригінал розписки було надано суду для огляду, копію долучено до матеріалів провадження. В позовній заяві ОСОБА_9 підтвердив факт отримання грошових коштів, проте не зазначив, в рахунок чого прийняв суму відшкодування та не навів розрахунок спричинених збитків з урахуванням здійсненого ОСОБА_7 відшкодування. Задовольняючи позовні вимоги, судом також не враховано суму, яку було сплачено позивачу.
На думку захисника, враховуючи те, що при вирішенні цивільного позову суд першої інстанції не врахував усіх істотних обставин даної справи, які мають значення, не застосував належні норми матеріального права та порушив вимоги процесуального права, вирок суду в частині вирішення цивільного позову не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, обвинуваченого та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, що судом першої інстанції не враховано належним чином наслідки ДТП для позивача, ОСОБА_7 сплатив останньому 20 000 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків, але задовольняючи позовні вимоги, судом не враховано суму, яку було сплачено позивачу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до оскаржуваного вироку, з ОСОБА_7 було стягнуто на користь ОСОБА_9 :
- в рахунок відшкодування майнової шкоди - 38 982 грн.;
- в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 , - відмовлено.
Проте приймаючи таке рішення, судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_7 останній виплатив потерпілому ОСОБА_9 20 000 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоду, що підтверджується розпискою останнього, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 74).
Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
В ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Цих вимог Закону при розгляді даного провадження судом першої інстанції певним чином дотримано не було.
Також судом першої інстанції не взято до уваги те, що автомобіль «Renault Logan» д/н НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди, належить ОСОБА_11 , відповідальність забезпечено полісом ОСЦПВ АМ/7737998, виданим AT «СГ «ТАС», яким визначено ліміт страхового відшкодування за завдану шкоду майну у розмірі 100 000 грн. та за завдану шкоду здоров`ю у розмірі 200 000 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_7 коштів по відшкодуванню моральної шкоди на користь потерпілого, суд належним чином не врахував положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Колегія суддів вважає, що за вищезазначених обставин, результат розгляду судом цивільного позову, з частковою відмовою позовних вимог ОСОБА_9 , не відповідає фактичним обставинам скоєного, та загальним правилам вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вирок, не можна визнати законним і він підлягає скасуванню.
Разом з цим, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити в частині вирішення цивільного позову нове рішення, оскільки для цього необхідно досліджувати відповідні докази, про що не було заявлено відповідного клопотання.
Керуючись загальними засадами кримінального провадження передбаченими ст. 7 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та призначення з цього приводу нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задовольнити частково, вирок суду в частині вирішення цивільного позову - скасувати, та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду, - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову, скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена, за винятком скасованого рішення щодо цивільного позову, шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4