Справа № 298/388/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/228/20, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03. 04. 2020.
Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Великоберезнянського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01. 06. 2020 без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20. 02. 2019 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 01(один) рік, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням строком на 01(один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.
Клопотання слідчий мотивував тим, що 02. 04. 2020 близько 21 год. ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої разом з громадянином ОСОБА_10 , мешканцем АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 мешканцем АДРЕСА_1 . Під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла словесна перепалка, яка переросла в бійку, що відбувалась в будинку за адресою АДРЕСА_1 .
В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вийшли із вказаного будинку на подвір`я перед входом до нього й продовжили бійку під час якої ОСОБА_7 наніс, ще декілька ударів ОСОБА_10 від чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_7 розпочав реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 , а саме, повернувся в будинок, де взяв пластмасову пляшку з бензином, ємністю 1,5 л., та в подальшому вийшовши з будинку на подвір`я підійшов до ОСОБА_10 на відстань 1-1,5 метра, відкоркував її, й стоячи навпроти, лицем до лиця, вихлюпнув з неї на ліву сторону грудей та шиї ОСОБА_10 100-150 грам бензину. Після чого, методично продовжуючи злочинний умисел на позбавлення життя

-2-

ОСОБА_10 закрив пляшку, вернувся в будинок, поставив її на місце в коридорі, повернувся до ОСОБА_10 , витягнув з кишені штанів сірники та підпалив останнього, від чого на ньому загорівся верхній одяг, а сам ОСОБА_7 повернувся до будинку залишивши горіти ОСОБА_10 . Однак ОСОБА_10 самостійно вдалося погасити палаючий одяг.
В результаті вказаних неправомірних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 отримав термічні опіки другого ступеня, а саме, опіки шиї, обличчя, лівого стегна та лівого ока.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.
Необхідність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий обґрунтував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також слідчий просить враховути, що ОСОБА_7 раніше судимий, щодо нього органом пробації скеровано подання до суду про скасування іспитового строку та направлення його для відбуття покарання, не працює, міцних соціальних зв`язків немає. У зв`язку з наведеним, на думку слідчого, жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, ніж тримання під вартою не зможе запобігти наведеним вище ризикам.
В ухвалі слідчого судді зазначено про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, його тяжкість, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, що свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того слідчим суддею взято до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює. Зазначені в клопотанні слідчого обставини у їх сукупності, об`єктивно свідчать про наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість їх запобіганню шляхом застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів. Також слідчий суддя врахував і те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, у зв`язку з чим з врахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яку просить скасувати та постановити нову - про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави та розглянути можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Зазначає про те, що приймаючи оскаржуване рішення, слідчий суддя в порушення принципу презумпції невинуватості, не взяла до уваги те, що слідчий та прокурор не довели обґрунтованість підозри ОСОБА_7 та необхідність обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою. Крім того, слідчий суддя, діючи всупереч вимогам ст.178 КПК України, не

-3-

встановила чи додані докази доводять недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобіганню ризикам зазначених у клопотанні, а взяла до уваги лише формально обґрунтовані доводи клопотання, натомість проігнорувала факти, що ставлять під сумнів необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 . Також захисник звертає увагу на відсутність у матеріалах провадження доказів тілесних ушкоджень потерпілого, що на його думку свідчить про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 . Крім того захисник просить врахувати відсутність у ОСОБА_7 наміру переховуватись від слідства та суду, має постійне місце проживання, позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, наміру незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інше кримінальне провадження не має. Вказані обставини, з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України та рішення Європейського суду з прав людини від 10. 02. 2011 у справі «Харченко проти України», на його думку, давали підстави слідчому судді обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з побавленням волі, зокрема, домашній арешт. Крім того захисник просить врахувати і те, що перебування ОСОБА_7 під вартою може призвести до його зараження гострою респіраторною хворобою «СOVID -19».
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, доводи прокурора, який вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

-4-

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повною мірою дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як видно з матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000117від 03. 04. 2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, 03. 04. 2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 03. 04. 2020 за клопотанням слідчого щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого обставини, на підставі яких він дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірено при розгляді клопотання, заслухано пояснення підозрюваного, його захисника, доводи прокурора та слідчого, а також досліджені матеріали, якими обгрунтовуються доводи клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення , в якому підозрюється .

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

-5-

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, врахував наявність обґрунтованої підозри та доказів, які підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, дані про особу підозрюваного і обґрунтовано прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та належним чином мотивував свої висновки про відсутність обставин до обрання менш суворого запобіжного заходу.

Урахувавши дані про особу ОСОБА_7 в тому числі й ті, на які послався в апеляційній скарзі захисник, наявність передбачених ст. 177 КПК України підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя підставно задовольнив клопотання слідчого, із наведенням в ухвалі докладних обґрунтувань такого рішення.

Колегія суддів вважає такі висновки слідчого судді правильними, оскільки тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки та ймовірне покарання, яке очікує особу в разі доведення винуватості, давали підстави слідчому судді для обрання підозрюваному саме такого запобіжного заходу, без визначення розміру застави, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 183 КПК України, якою встановлено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного ОСОБА_7 та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисника про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, задоволенню не підлягають.

На переконання колегії суддів, рішення слідчого судді відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 51 у справі «Летелье проти Франції» (рішення від 26. 06. 1991) про те, що «суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна рахувати виправданим, тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою».

Колегія суддів вважає, що існують підстави вважати, що звільнення затриманого може призвести до порушення публічного порядку.

-6-

Посилання захисника - адвоката ОСОБА_6 на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Харченко проти України» заслуговують на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення цілком узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів у даному кримінальному провадженні, які б свідчили про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів зазначає, що надані слідчим у кримінальному провадженні докази, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, в якому підозрюється ОСОБА_7 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 інші доводи на захист підозрюваного ОСОБА_7 були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Доводи апеляційної скарги щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання та відсутності намірів перешкоджати кримінальному провадженню не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про існування ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого. Відтак зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог статтей 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а також з урахуванням ознак суспільного інтересу цього кримінального правопорушення, яке, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
Надати оцінку посиланням захисника на можливу загрозу життю та здоров`ю підозрюваного ОСОБА_7 у зв`язку із ризиком зараження гострою респіраторною хворобою «СOVID -19» в умовах тримання під вартою не надається можливим, оскільки будь-яких підтверджень існування зазначених обставин матеріали судового провадження як і апеляційна скарга захисника не містять. Більше того, згідно ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються, у зв`язку з чим не є слушними доводи сторони захисту в цій частині.

Поряд з цим апеляційний суд враховує, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.
Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

-7-

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, і таке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03. 04.2020 про обрання щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: