Ухвала

01 червня 2020 року
м. Київ

справа № 263/1707/18
провадження № 51-1834ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху у зв`язку

з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції зазначено про необхідність навести відповідне обґрунтування щодо незаконності судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на відповідні положення статей 370, 404, 412, 413 та 419 КПК у їх взаємозв`язку.

У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду, прокурор подав касаційну скаргу, перевіривши

яку, Касаційний кримінальний суд установив, що, зазначені в ухвалі Верховного Суду

від 15 квітня 2020 року недоліки касаційної скарги, прокурор не усунув та допустився нових.
Зокрема, у новій касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, належного обґрунтування зазначеним доводам не наводить, порушень судами першої та апеляційної інстанцій, які, з огляду на положення ст. 413 КПК, були б підставою для скасування судових рішень, не зазначає.
Доводи касаційної скарги прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2019 року та ухвали Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 з обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання про порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, є неспроможними.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вважає, що вказана обставина не знаходиться у прямому зв`язку з настанням ДТП, не призводить до суспільно-небезпечних наслідків, у зв`язку з чим просить її виключити, чим фактично порушує питання про зміну вставлених судами фактичних обставин справи.
Втім, колегія суддів позбавлена касаційних повноважень перевіряти фактичні обставини провадження та змінювати обсяг висунутого обвинувачення.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, то відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа

не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, зважаючи

на те, що прокурор недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить

до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути першому заступнику прокурора Донецької області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5
Судді: