ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/939/20 Справа № 191/3909/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, за період 2017-2019 р. має лише три заохочення та два стягнення, відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, підлягає умовно-достроковому звільненню на підставі ст.81 КК України по відбуттю 3/4 строку, тобто з 30.06.2019 р. Станом на 21.11.2019 року невідбута частина покарання становить 7 місяців 16 днів. Відповідно, суд вважає, що дії засудженого свідчать лише про наявність посередніх (не негативних, не конкретно позитивних) чинників та не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст. 81 КК України та ст. 9 КВК України, якою визначені основні обов`язки засудженого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було повно і всебічно досліджені характеризуючі матеріали, які підтверджують шлях засудженого до виправлення. Засуджений вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги позитивну характеристику, співпрацю засудженого з представниками колонії, щире каяття, участь в програмах диференційованого виховання пенітенціарної системи, уклав угоди на контрагентських об`єктах, де наразі працює на посаді старшого днювального. Крім того, засуджений має 3 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що, на думку засудженого, перекриває 2 стягнення.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 по даній справі засуджено 25.09.2015 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавленні волі; 20.05.2016 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 року відмовлено в застосуванні ч. 5 ст. 72 КК України. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2018 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано попереднє ув`язнення з 03.07.2015 року по 31.08.2015 року включно.
Разом з тим, виходячи з даних характеристики ОСОБА_7 , який перебуває в місцях виконання покарань з 03.10.2016 року, під час перебування у СІЗО №4 (УВП №3) м. Кривий Ріг засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, з 19.10.2016 року відбуває покарання у Державній установі «Синельниківська виправна колонія №94» Міністерства юстиції України, характеризується посередньо, засуджений на виробництві установи не працевлаштований, являється головою ради колективу засуджених відділення СПС №20.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що 29.08.2018 року на засіданні адміністративної комісії установи засудженому було відмовлено в застосуванні щодо нього положень ст. 101 КВК України, на підставі заяви засудженого з проханням не застосовувати щодо нього положення даної статті; 28.02.2019 року на засіданні адміністративної комісії установи було відмовлено в застосуванні щодо нього положень ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення; 15.07.2019 року на засіданні адміністративної комісії установи було відмовлено в застосуванні щодо нього положень ст. 81 КК України, як особі, яка не довела своє виправлення.
За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 отримав 2 стягнення, виходячи із положень п. 14, ст. 134 КВК України засуджений вважається таким, що стягнень не має, був 3 рази заохочений за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, проте хоча засуджений і має три заохочення, однак вони не носять систематичного характеру, та наявність двох стягнень, які хоча і погашені, на думку апеляційного суду, в сукупності з іншими даними не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого за весь час відбування покарання.
Разом з тим, кінець строку припадає на 07.07.2020 року, а на даний час процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Доводи засудженого стосовно того, що судом першої інстанції не враховано позитивну характеристику, співпрацю засудженого з представниками колонії, участь в програмах диференційованого виховання пенітенціарної системи, укладання угоди на контрагентських об`єктах, само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов у їх сукупності.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного подання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовлено залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4