ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/729/20 Справа № 214/4009/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291 14 лютого 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області Дніпропетровської області правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
14 лютого 2019 року приблизно о 13 год 50 хв в Саксаганському районі м. Кривого Рогу при денному освітленні по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вул. В.Великого з боку майдану 30-річчя Перемоги в напрямку майдану О.Поля рухався автомобіль «Volkswagen Jetta», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 . В цей час проїзну частину дороги вул. В.Великого в районі буд. 36 з права на ліво за напрямком руху автомобіля перебігала пішохід похилого віку ОСОБА_9 . Під час подальшого руху водій ОСОБА_7 при виникненні небезпеки для руху у вигляді ОСОБА_9 , яка наближається до займаної ним смуги руху та яку він мав об`єктивну можливість своєчасно виявити, в порушення вимог п. 12.3 ПДР своєчасно заходів для зменшення швидкості не вжив та допустив наїзд на ОСОБА_9 . В наслідок ДТП ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі з урахуванням змін і доповнень до неї обвинувачений просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким визнати його винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині вирок залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що він визнав вину в повному обсязі, щиро кається, активно сприяв досудовому розслідуванню, надав медичну та іншу допомогу потерпілій безпосередньо після ДТП та на всьому етапі лікування, в повному обсязі відшкодував моральну шкоду та шкоду здоров`ю, швидкісний режим руху не порушував, у наркотичному та алкогольному стані не перебував. Звертає увагу, що судом при призначенні покарання не враховано, що потерпіла також допустила порушення ПДР та у судовому засіданні просила його суворо не карати.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та зазначити в резолютивній частині вироку про реальне виконання додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В іншій частині вирок залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на вимоги ст. 77 КК України та роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму ВСУ № 7 від 20 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що судом при призначенні покарання не враховано, що вона також допустила порушення ПДР, а саме переходила дорогу у невстановленому місці, а також її думки, відповідно до якої вона просила його суворо не карати. Звертає увагу, що в період усього лікування обвинувачений неодноразово відвідував її в лікарні, приносив ліки та продукти харчування, поводив себе ввічливо та уважно, вибачився за вчинене.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої, просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала апеляційні скарги свою та обвинуваченого, просили їх задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційних скаргах, тому апеляційним судом не переглядаються.
Доводи обвинуваченого та потерпілої про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував усі фактичні обставини провадження та характеризуючі дані на його особу, а тому необгрунтовано призначив йому додаткове покарання, не заслуговують на увагу.
Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст.ст. 286, 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, повязані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує із роз`яснень згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України.
Як слідує з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки в частині заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 , особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, являється учасником бойових дій, обставини, що помякшують покарання, щиросердне каяття та сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також позицію потерпілої ОСОБА_9 , дійшов висновку про можливість необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Доводи обвинуваченого та потерпілої в апеляційних скаргах про те, що обвинувачений визнав вину в повному обсязі, щиро кається, активно сприяв досудовому розслідуванню, надав медичну та іншу допомогу потерпілій безпосередньо після ДТП та на всьому етапі лікування, в повному обсязі відшкодував моральну шкоду та шкоду здоров`ю, позицію потерпілої ОСОБА_9 вже були враховані судом першої інстанції при призначенні основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що потерпіла також допустила порушення ПДР, слід зазначити, що у відповідності до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, ОСОБА_9 відповідно до матеріалів провадження обвинувачення у вчиненні правопорушення не пред`являлось, а тому доводи в цій частині не заслуговують на увагу.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для зміни призначеного покарання в частині призначення додаткового покарання ОСОБА_10 з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілої, апеляційний суд не вбачає.
При цьому, як слідує з оскаржуваного вироку суд на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 як від основного, так і додаткового покарання, що дає можливість обвинуваченому керувати транспортними засобами.
Що стосується доводів прокурора про необхідність зміни вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та зазначенням в резолютивній частині вироку про реальне виконання додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Водночас із приписів ст. 421 КПК України слідує, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Перелік випадків, коли апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції, якщо це погіршує становище обвинуваченого, не є вичерпним.
При цьому, погіршенням правового становища обвинуваченого має бути визнано, окрім необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, також призначення додаткового покарання, призначення покарання за сукупністю вироків чи злочинів у випадках, коли суд першої інстанції цього не зробив, тощо.
Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, зазначити в резолютивній частині вироку про реальне виконання додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, тобто про погіршення становища обвинуваченого.
Проте навіть при встановленні судом апеляційної інстанції обставин, на які прокурор посилався в апеляційній скарзі, апеляційний суд був би позбавлений можливості задовольнити апеляційні вимоги прокурора, оскільки відповідно до ст.ст. 420, 421 КПК України апеляційний суд ухвалює судове рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, лише у формі вироку, а прокурор в апеляційній скарзі не ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.
З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав, які б вказували на незаконність рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора та потерпілої задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції,

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4