Провадження № 1-в/127/477/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватись, можливості обрання іншої міри покарання,-

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області від засудженого ОСОБА_4 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення, визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватись, можливості обрання іншої міри покарання.
Заявник просить від національного суду врахувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст. 28 Конституції України та звільнити ОСОБА_6 достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, оскільки зникли пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань, визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись, можливості обрання іншої міри покарання.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених в ньому. Окрім того, засуджений в судовому засіданні долучив до раніше поданого клопотання заяву в якій просив суд обрати йому таку міру покарання, яка не буде суперечити ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав і основних свобод.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримала та просила звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 з мотивів відсутності правових підстав та механізмів для задоволення вказаного клопотання.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до наступного висновку.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2004 року за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 06.05.2004 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2004 року щодо ОСОБА_4 , залишено без змін.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2005 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 349, ч.2 ст. 27 ст. 392, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 393 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.10.2016 року ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.06.2003 року по 06.05.2004 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
За вчинені ОСОБА_4 в 2003 році злочини, передбачені ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, максимальне покарання передбачено у виді довічного позбавлення волі.
Призначене вироком Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2004 року ОСОБА_4 покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.
Згідно п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6,7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні),13-1,14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачені ст. 81 Кримінального кодексу України та може застосовуватися до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
При цьому, відповідно до положень ст. 51 КК України «позбавлення волі на певний строк» та «довічне позбавлення волі» є різними видами покарань.
Із аналізу змісту ч. 3 ст. 81 КК України вбачається, що обов`язковою умовою для можливості звільнення засуджених від відбування покарання умовно-достроково є фактичне відбуття ними певного строку покарання залежно від тяжкості вчиненого ними злочину. При цьому вказаними положеннями не передбачено який строк слід відбути засудженим до довічного позбавлення волі для можливості умовно-дострокового звільнення їх від подальшого відбуття покарання. А отже, суд приходить до висновку, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
При розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.
У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.
Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
На виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
До цього часу неузгодженості в Кримінальному кодексі України законодавчим органом не усунуті.
Таким чином, доводи ОСОБА_4 відносно того, що у даному випадку є можливість застосування Конституції України, Конвенції та Рішення ЄСПЛ з метою його умовно-дострокового звільнення є безпідставними та не обґрунтованими, а відтак клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 4, 51,81 КК України, ст.ст. 367,369-372,537,539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватись, можливості обрання іншої міри покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя: