19 серпня 2019 р. Справа № 632/2415/18 провадження № 1-кп/632/50/19
У Х В А Л А

19 серпня 2019 року м. Первомайський
Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443 від 05.06.2018, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
28.12.2018 з Первомайської місцевої прокуратури Харківської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.
Під час досудового розгляду обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22.03.2019 було продовжено по 20.05.2019, а згодом ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2019 по 22.08.2019, у зв`язку з чим прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про подовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Обґрунтовуючи клопотання про подовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилався на те, що обвинувачений вчинивши злочин, зник з місця вчинення кримінального правопорушення;
-що останній вчинив злочин будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення умисних злочинів;
-що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, згідно ст. 12 КК України;
-що останній може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
-може вчинити інше кримінальне правопорушення, т.я. висновків для себе останній не зробив, на шлях виправлення не став.
Отже, ризики, заявлені при обранні запобіжного заходу на даний час не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилався на наявність міцних соціальних зв`язків, хворобу.
Захисник підтримав думку свого підзахисного.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, доходить подальшого висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.
Суд вважає, що з моменту взяття підозрюваного ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення зазначеного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Під час вирішення клопотання про продовження строків тримання під вартою суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи й судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами, а також, що окрім загальної складності справи, існують особливі обставини, пов`язані з конкретним становищем обвинуваченого, які виправдовують його тримання під вартою протягом такого строку (наприклад рішення у справі «Еререн проти Німеччини» (Ereren v. Germany), заява № 67522/09, пп. 64 та 65, від 6 листопада 2014 року).
Отже, суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися, а досліджені в судовому засіданні докази свідчать про обгрунтованість висунутої підозри.
Оцінюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тримання під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання до шести років позбавлення волі. Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку. Обвинувачення в інкримінованих злочинах з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути. Також судом встановлено, що останній офіційно не працював, а отже у останнього відсутнє постійне джерело доходу, що свідчить про підвищений ризик того, що ОСОБА_6 може продовжити свою злочинну діяльність. Окрім цього, суд враховує, що обвинувачений ухилявся від досудового слідства, через що був оголошений в розшук.
Кримінальні правопорушення, які інкримінується обвинуваченому, характеризуються значною суспільною небезпекою, яка визначається, насамперед, у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, та у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово засуджувався за корисні злочини, тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, нестійких суспільних зв`язків, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому в межах встановлених статтею 197 КПК України.
Крім того, суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який, та доводи в його обґрунтування, не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду, а відтак, суд вважає за необхідне у вказаному клопотанні відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 183, 199, 331, 371 КПК України,
суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора задовольнити.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», залишити без змін і вважати продовженим на 60 діб, тобто по 17 жовтня 2019 року, включно.
У задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення через Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя:ОСОБА_1