Провадження № 1-кп/761/247/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу дії вимог ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001017 від 28 січня 2016 року,

У С Т А Н О В И В:
Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001017 від 28 січня 2016 року.

У зв`язку з неможливістю закінчити судовий розгляд у даному судовому засіданні, судом на обговорення учасників поставлено питання про доцільність подальшої дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , термін дії якого спливає 28 вересня 2019 року.

Прокурор ОСОБА_3 клопоче про продовження терміну дії застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому прокурор зазначає, що наявні реальні ризики того, що, у разі не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, ОСОБА_5 вчинятиме дії, спрямовані на здійснення впливу на потерпілих та свідків, а також на переховування від суду. На думку прокурора оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою не відповідає вимогам національного законодавства, міжнародним стандартам кримінального судочинства та практиці ЄСПЛ. На думку захисту, будь-яких доказів обґрунтованості обвинувачення, прокурорами на даний час суду не надано, та прокурором взагалі не доведено ризики, визначені ст. 177 КПК України.

При цьому захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт в певний час доби, яке останній підтримав.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд, керуючись принципом правової визначеності, приходить до наступного висновку.

Так, на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання застосування та продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною. Таким чином, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаних ризиків слід віднести ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, за яке, у разі визнання його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна. Враховуються зокрема й ті обставини, що останній володіючи відповідними зв`язками та даними щодо учасників судового провадження, може здійснювати вплив на останніх у даному провадженні, зокрема на свідків та потерпілих, які ще не були допитані. Крім того ОСОБА_5 , будучи мешканцем іншого регіону, має реальну можливість вживати заходи щодо неотримання судових викликів у встановлений процесуальних спосіб (зареєстрований та проживає в м. Носівка Чернігівського області).

При цьому на думку суду наявність у обвинуваченого міцних сімейних зв`язків, постійного місця проживання тощо, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Таким чином, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, у зв`язку з чим щодо обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити термін дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" оскільки, на переконання суду, існують реальні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити спробу переховуватися від суду або незаконно вплинути на інших учасників провадження.

Зазначене доводить, що, виходячи з високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням високого ступеня суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до його особистої свободи, встановлені вище обставини є достатніми для прийняття судом рішення про неможливість обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу та необхідність подальшого застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, при цьому, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави.
У зв`язку з наведеними обставинами, суд вважає клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Продовжити термін дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, тобто до 16 листопада 2019 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби - відмовити.

Копію ухвали направити до ДУ "Київський слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: