ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2826/19 Справа № 208/5566/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000630 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 серпня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 серпня 2019 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 було відмовлено. Клопотання прокурора задоволено. Застосовано до ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 20 жовтня 2019 року включно з визначенням застави у розмірі 153 680 гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що заявлені прокурором ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на те, що обвинувачений не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, обізнаний з особами свідків у кримінальному провадженні, які мають бути допитані судом безпосередньо, не має офіційного постійного місця роботи або постійного джерела заробітку, що обґрунтовує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з метою отримання коштів для забезпечення фізіологічних потреб, раніше неодноразово судимий за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та злочин проти власності, є обґрунтованими та доведеними.
Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати обвинуваченого від переховування від суду, незаконного впливу на свідків та/або вчинення інших кримінальних правопорушень.
Також суд вирішив, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення, встановлених під час судового засідання ризиків, розмір застави повинен складати вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу від 23.08.2019 року Заводського районного суду м. Дніпродзержинська. Постановити нову ухвалу, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора та задовольнивши клопотання захисника про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, який може забезпечити його належну процесуальну поведінку,- у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при прийнятті ухвали суд першої інстанції не дотримався вимог КПК України. Прокурор у своєму клопотанні не виклав обставин, на підставі яких прийшов до висновку про наявність цих ризиків, і не посилався на матеріали справи, які підтверджували б ці ризики.
Звертає увагу на те, що суд не розглянув доводи захисника та не дав їм оцінку, не мотивував, чому запропонований стороною захисту запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням технічних засобів електронного контролю не може бути ефективним для запобігання заявлених ризиків.
Суд першої інстанції в порушення вимог законодавства не вивчив документи, які характеризують особу обвинуваченого, побутову характеристику з місця проживання тощо.
Також зазначає, що суд першої інстанції не виконав свого обов`язку встановити, чим виправдовується тримання під вартою після спливу піврічного строку досудового розслідування, які є інші додаткові мотиви для обмеження свободи обвинуваченого, крім тих, які були раніше на його початку та у чому ж саме полягає суспільний інтерес у подальшому триманні обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
З аналізу оскаржуваного судового рішення убачається, що предметом оскарження виступає обрання судом першої інстанції під час розгляду кримінальної справи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З огляду на те, що у вищенаведеному рішенні Конституційного суду України йде мова саме про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невід`ємним етапом продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу - тримання під вартою, то рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути також оскаржено до суду апеляційної інстанції. Це слугуватиме механізмом доступності до правосуддя, якому приділено увагу в низці міжнародно-правових актів, зокрема Загальній декларації прав людини 1948 року (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 14), Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 1985 року (пункт 4).
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України наразі існують та ОСОБА_8 може переховування від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому судом враховано, що обвинувачений не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, обізнаний з особами свідків у кримінальному провадженні, які мають бути допитані судом безпосередньо, не має офіційного постійного місця роботи або постійного джерела заробітку, що обґрунтовує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з метою отримання коштів для забезпечення фізіологічних потреб, раніше неодноразово судимий за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та злочин проти власності, а тому суд обґрунтовано зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з чим погоджується і колегія суддів.
Водночас, суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує доводи захисника про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність в нього постійного місця проживання, де він проживає разом з матір`ю та бабусею, позитивну характеристику з місця проживання, перебування на його утриманні матері пенсійного віку, яка хворіє на цукровий діабет, той факт, що обвинувачений закінчив курс лікування від наркотичної залежності, погашення попередніх судимостей, однак дані обставини не є самодостатньою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки заявлені ризики є реальними, продовжують існувати і для їх запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і в даному випадку посилання захисту на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі обвинуваченого, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, ним було обгрунтовано задоволено вказане клопотання прокурора.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема на те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, доводи сторони захисту про відсутність заявлених ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання заявлених ризиків.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 серпня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4