Справа № 755/6841/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 січня 2019 року за № 0000180 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Головино, Черняхівського р-ну., Житомирської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно проповідником в благодійному фонді «Материнська турбота», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2006 року за ч. 1 ст. 263 КК України; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільненого від відбуття покарання,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 маючи не зняту і не погашену у встановленому порядку судимість, 09 січня 2019 року приблизно о 17 год. 00 хв. знаходячись поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , помітив раніше незнайому йому ОСОБА_6 , яка рухалась пішохідною доріжкою біля вказаного будинку. В цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення особистого майна потерпілої ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та правою рукою схопив та викрав її жіночу сумочку, яку остання тримала при собі, всередині якої знаходились: мобільний телефон «Lenovo Vipe К5 Plus», imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , білого кольору, вартістю 5000 гривень, грошові кошти в розмірі 900 гривень, три банківські картки «Приват Банку», пенсійне посвідчення та посвідчення ветерана праці, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.
В подальшому ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення (злочину) зник, завдавши своїми діями потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 5 900 грн.
Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, 09 січня 2019 року приблизно о 17 год. 00 хв. знаходячись поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , підійшов до раніше не знайомої ОСОБА_6 та відкрито шляхом ривка викрав її жіночу сумочку, всередині якої знаходились мобільний телефон, грошові кошти та особисті речі, після чого зник з місця вчинення злочину. Викраденим розпорядився на власний розсуд, а саме телефон заклав в ломбард, грошові кошти витратив на особисті потреби, а інші речі викинув у смітник. В подальшому був затриманий працівниками поліції.
Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України. Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Щодо доводів прокурора про визнання обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 рецедив злочинів, суд приходить до наступного.

Як вбачається з обвинувального акту, така обтяжуюча покарання обставина, як рецидив злочину в обвинуваченні ОСОБА_3 не висувалася.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для визнання обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів, поза межами висунутого обвинувачення.

Аналогічні висновки викладені в постанові колегії суддів Другої судової палати Кримінального касаційного суду Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 214/4920/16-к, провадження № 51-2920км18).

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, судимість не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, вчинив новий умисний злочин, за місцем відбування покарання характеризується негативно, має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює неофіційно проповідником в благодійному фонді «Материнська турбота», неодружений, має задовільний стан здоров`я); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; позицію потерпілої, відношення обвинуваченого до вчиненого; не відшкодування завданих збитків, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування положень ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, суд виходить з наступного.

У судовому засіданні цивільний позивач пояснила суду, що матеріальна шкода складається із вартості викраденого в неї обвинуваченим майна, а моральна шкода полягає у пережитих потерпілою стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням неможливості користуватися всіма благами та перевагами викраденого у нього телефону. Так, матеріальна шкода в загальному становить 5900 гривень, з яких: 5000 гривень мобільний телефон марки «Lenovo Vipe К5 Plus», грошові кошти у сумі 900 гривень, а моральна шкода становить 10000 гривень.

В судовому засіданні цивільний відповідач/обвинувачений вказав, що заявлений позов, в частині матеріальної шкоди, в такому обсязі та вартості речей, як зазначає потерпіла, визнає в повному обсязі. В частині моральної шкоди, цивільний відповідач/обвинувачений вказав що позов визнає в повному обсязі на суму 10000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Так, частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

В той же час, згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства».

У даному випадку судом, справу, згідно ст. 337 КПК України, розглянуто у межах висунутого/пред`явленого обвинувачення та визнано доведеним, що цивільний відповідач викрав майно, що належить ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Lenovo Vipe К5 Plus» та грошові кошти у сумі 900 грн., а всього на загальну суму 5900 грн.

Цивільним позивачем/потерпілою, в свою чергу, було надано суду належні та допустимі докази, щодо вартості вказаного майна, станом на час вирішення справи в суді. Обвинуваченим не оспорюється вартість викраденого майна.

Згідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого, виходячи зі змісту абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 10 та норм ст. 1192 ЦК України, на користь потерпілої суму збитків у національній грошовій одиниці станом на час вирішення справи в суді (згідно позовної заяви), оскільки перелік викраденого майна, випливає з пред`явленого обвинувачення, кваліфікацію та його вартість визначено у відповідності до позиції ВСУ, а саме на час вчинення злочину, а потерпілою у даному випадку, заявлено позов на відшкодування вартості такого майна, у відповідності до позиції ВСУ на норм ЦК України на час вирішення справи в суді.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з цивільного відповідача/обвинуваченого на користь цивільного позивача/потерпілої суми матеріальних збитків у розмірі 5900 гривень, з яких: 5000 грн. мобільний телефон марки «Lenovo Vipe К5 Plus», 900 гривень викрадені грошові кошти.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, суд, у відповідності до вимог ст. 23 ЦПК України, враховує вид характеру правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини обвинуваченого.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо.

Тож визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань потерпілою ОСОБА_6 , яка на протязі усього часу після грабежу і тепер відчуває душевний біль, стрес та приниження її честі, викликані відчуттям незахищеності її права власності, у зв`язку з цим у потерпілої змінився звичайний уклад життя у гіршу сторону. Крім того постійно перебуває в пригніченому стані.

Також суд при визначенні розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди враховує вимоги розумності і справедливості, а тому вважає, що цивільний позов в частині моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 3000 (три тисячі) гривень, з урахуванням моральних страждань які перенесла потерпіла внаслідок вчинення щодо її майна протиправних дій.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня його затримання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 - матеріальну шкоду в сумі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) гривень та моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень, а всього 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази у кримінальному проваджені квитанцію з ломбарду яка зберігається в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя