Номер провадження: 11-сс/813/1444/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2019 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002560 від 14.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби. Крім того, на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.5 ст.194 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовував тим, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження та ухвала слідчого судді винесена з порушеннями кримінального процесуального закону.

Слідчий суддя не врахував, що стороною обвинувачення доведені усі обставини передбаченні ч. 1 ст. 194 КПК України.

Зокрема, можливе переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та можливе вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_8 під час затримання його сина ОСОБА_10 вчинив опір працівникам поліції чим надав змогу своєму сину втекти.

При цьому, в ухвалі слідчого судді встановлено, що своїми діями ОСОБА_8 надав змогу своєму сину вирватися від утримання працівника поліції та втекти з місця події, однак цей факт при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя ніяким чином не врахував.

З метою уникнення від кримінальної відповідальності підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого та свідків-очевидців для зміни останніми показань, оскільки йому відома їх обличчя та адреса їх мешкання.

Застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобіганню зазначеним ризикам.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку захисника та підозрюваного, які заперечували проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 4 ст.194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Так, згідно з положеннями ч.1, п. 3 ч. 2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В рішенні в справі "Манчіні проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашнього арешту прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими з огляду на таке.
Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та суть її полягає в тому, що 14.08.2019 року, близько 12 години 50 хвилин, оперуповноважені відділу кримінальної поліції Малиновського відділу поліції у місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , виконуючи свої службові обов`язки, на підставі доручення слідчого, наданого в порядку статі 40 КПК України в рамках кримінального провадження № 0000067 та ухвали слідчого судді від 02.08.2019 року про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_10 та оголошеного у розшук в рамках вказаного кримінального провадження, прибули за адресою: м. Одеса, вул. Самодіяльності, 3.
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Самодіяльності, 3, помітили підозрюваного ОСОБА_10 та повідомили йому про затримання з метою приводу. Не бажаючи виконувати законні вимоги співробітників поліції, підозрюваний ОСОБА_10 здійснив фізичний опір, в зв`язку з чим у співробітників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підставі підпунктів а) б) пункту 1) частини 3 статі 45 Закону України «Про Національну поліцію» виникла необхідність у застосуванні спеціальних засобів - кайданків.
У цей же час, до зазначеного місця подій прибув батько підозрюваного ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , який діючи умисно та достовірно знаючи про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками правоохоронного органу, з метою перешкоджання у виконанні своїх повноважень, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, нормальної роботи правоохоронних органів та їх авторитету, схопивши працівника поліції ОСОБА_12 за ліву руку та за лівий бік, силою відштовхнув останнього від підозрюваного ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_8 , знаходячись позаду співробітника поліції ОСОБА_11 , який утримував підозрюваного ОСОБА_10 з метою недопущення його втечі, охопив правою рукою шию ОСОБА_11 , таким чином почав її здавлювати, одночасно наносячи кулаком лівої руки удари по обличчю та тілу ОСОБА_11 , який в цей час виконував свої службові обов`язки працівника поліції.
При цьому, працівниками правоохоронного органу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було повторно наголошено, що вони є працівниками поліції, однак ОСОБА_8 свої злочинні дії не припиняв та продовжував їх.
Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_8 заподіяв працівнику правоохоронного органу ОСОБА_11 фізичний біль та страждання, а також тілесні ушкодження у вигляді забиття м`яких тканей голови, верхніх та нижніх кінцівок.
Крім того, зазначеними діями ОСОБА_8 надав змогу підозрюваному у кримінальному проваджені № 0000067 ОСОБА_10 вирватись від утримання працівника поліції ОСОБА_11 та втекти з місця подій.
Зазначена підозра не є предметом оскарження в даному провадженні, однак підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.
Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, проте не довів наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України та про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, встановлених слідчим суддею при розгляді клопотання.
Зокрема, в клопотанні слідчий зазначає, що існують ризики п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підорюваний може переховуватись від органів досудового розслідування й суду, може незаконно впливати на свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення, посилаючись на те, що підозрюваний надав змогу своєму сину втекти від працівників поліції та йому відома адреса свідків.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурором доведено про наявність лише ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в клопотанні слідчого не наведено жодних обставин, з посиланням на конкретні обставини, які б свідчили про можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Також слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що у клопотанні не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки твердження з цього питання ґрунтуються на припущеннях, в зв`язку з чим підозрюваному був обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про недоведеність обставин, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, так як ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачене покарання до 5 років, а у клопотанні слідчого та під час апеляційного розгляду прокурором не доведено, що ОСОБА_8 переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
При цьому, апеляційний суд враховує, що з часу застування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, підозрюваний належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, самостійно на першу вимогу з`являється до слідчого та суду.
Посилання прокурора на те, що підозрюваний допомагаючи своєму сину втекти від працівників поліції перешкоджав, перешкоджав кримінальному провадженню, є необґрунтованими, оскільки в цьому кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_8 у чиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, прокурор не навів обставин перешкоджання ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин апеляційний суд, з врахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, вважає, що до підозрюваного ОСОБА_8 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, апеляційний суд вважає, що застосований підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.
Відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2019 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002560 від 14.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3