В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0007106 від 27 липня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

20.07.2018 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 14, зустрівся з наглядно знайомою ОСОБА_6 , якій раніше неодноразово надавав послуги таксі, під приводом позики грошей для ремонту автомобіля.

Цього ж дня приблизно о 15 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 15, ОСОБА_6 попросила ОСОБА_3 поставити належний їй мобільний телефон «Самсунг Дуос» на зарядку в салоні автомобіля останнього. В цей час у ОСОБА_3 виник умисел, направлений на незаконне заволодіння зазначеним мобільним телефоном та обернення його в свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 приблизно о 16 гидині 00 хвилин привіз ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, 36, де під вигаданим приводом, будучи з останньою в довірливих відносинах, сказав їй почекати на вулиці, запевнивши телефон не забирати, а залишити в салоні його автомобіля, оскільки пересяде в інший автомобіль таксі та швидко повернеться назад з мобільним телефоном, що належить ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, заволодівши майном потерпілої ОСОБА_6 шляхом зловживання її довірою, а саме: мобільним телефоном «Самсунг Дуос» вартістю 2000 грн., з сім-картою № НОМЕР_1 , вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилося 100 грн, та картою пам`яті micro SD на 8 Гб., вартістю 180 грн., які не повернув, а розпорядився вказаним майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 2305 грн.

Крім того, незаконно заволодівши при вищевказаних обставинах мобільним телефоном потерпілої, 21.07.2018 року, користуючись ним, ОСОБА_3 помітив налаштований мобільний додаток «Приват 24» та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме, грошових коштів, які знаходилися на банківських картках ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись на паркові ТЦ «Скаймолл» за адресою: м. Київ, пр. Ватутіна, 2-Т, за допомогою зазначеного телефону, ОСОБА_3 змінив пароль «Приват 24», який використовувала ОСОБА_6 , та безперешкодно зайшов до мобільного додатку, маючи таким чином доступ для проведення грошових операцій з рахунків, що належать останній та її неповнолітньому сину ОСОБА_7 .

Цього ж дня в період часу з 11 години 06 хвилин по 18 годину 36 хвилин ОСОБА_3 з мобільного телефону, що належить ОСОБА_6 , через налаштований у ньому додаток «Приват 24», незаконно, без дозволу власника карткових рахунків, діючи з корисливих мотивів, здійснив переказ грошових коштів об 11.06 год. в сумі 1708, 54 грн. з картки № НОМЕР_2 , об 11.08 год. гроші в сумі 552,76 грн. з картки № НОМЕР_3 , об 11.10 год. гроші в сумі 100,50 грн. з картки № НОМЕР_4 , об 11.11 год. гроші в сумі 50,25 грн. з картки № НОМЕР_2 , об 18.20 год. гроші в сумі 1809,05 грн. з картки № НОМЕР_3 , об 18.36 год. гроші в сумі 633,17 грн. з картки № НОМЕР_5 на банківську картку Приватбанк № НОМЕР_6 , що належить його матері - ОСОБА_8 та фактично перебуває в його користуванні, тим самим повторно таємно викрав майно ОСОБА_6 на суму 4 854 грн. 27 коп.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 20.07.2018 року приблизно о 13 годині він був за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 14, де зустрів знайому ОСОБА_6 , якій раніше неодноразово надавав послуги таксі. Потім приблизно о 15 годині, коли вони перебували за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 15, ОСОБА_6 попросила поставити її мобільний телефон «Самсунг Дуос» на зарядку в салоні автомобіля, що він і зробив. Приблизно через годину, він привіз привіз ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, 36, де попросив її вийти з автомобіля при цьому залишився свій мобільний телефон, на що ОСОБА_6 погодилася, оскільки йому довіряла. Як тільки ОСОБА_6 вийшла з автомобіля він поїхав та не повернувся, залишивши собі її мобільний телефон. Наступного дня, знаходячись на паркові ТЦ «Скаймолл» за адресою: м. Київ, пр. Ватутіна, 2-Т, він змінив пароль в мобільному додатку «Приват 24», який був в мобільному телефоні ОСОБА_6 , та в період часу з 11 години 06 хвилин по 18 годину 36 хвилин перерахував на свою картку гроші в розмірі 4 854 грн. 27 коп., які були на рахунку ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтвердила обставини зазначені обвинуваченим та надала показання, аналогічні показанням обвинуваченого.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушеннях, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який неодружений,має малолітню дитину, 2019 року народження, не працює, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, суд вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, думку потерпілого про можливість призначення покарання обвинуваченому, не пов`язаного з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Також підлягає вирішенню цивільний позов.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України та ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що в частині відшкодування матеріальної шкоди позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та визнані обвинуваченим в повному обсязі.

Процесуальні витрати не понесені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 /одного/ року обмеження волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 /два/ роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили змінити на домашній арешт в певний період доби, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- в період часу з 22 години до 07 години не залишати місце свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- з`являтися за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або роботи.

Речові докази у справі, а саме: мобільний телефон «Самсунг Дуос», IMEI: НОМЕР_7 , IMEI: НОМЕР_8 , що передані у камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, на підставі квитанції № 014171 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Цивільний позов потерплої ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерплої ОСОБА_6 4 859 гривень 27 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя: