Справа № 364/830/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1307/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої на вирок Володарського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області, працюючого головою Ставищенської районної організації профспілки працівників науки та освіти України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину та виправдано. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ "НАСК "ОРАНТА" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.Вироком вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 21 лютого 2013 року близько 08 години, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Наумова в с.Василиха Ставищенського району Київської області в напрямку смт. Ставище, в порушення вимог п. 2.3-б, 2.3-д,12.3 ПДР, не був уважний під час керування транспортним засобом, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та, виявивши на проїзній частині попереду керованого ним транспортного засобу пішохода ОСОБА_11 , який рухався в шерензі разом із двома іншими пішоходами йому назустріч, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у медичному закладі.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.2.3-б, п.2.3-д та п.12.3 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_11 .
Суд, визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у висунутому обвинуваченні та виправдовуючи за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дійшов висновку про те, що досудовим слідством не було надано достатніх та необхідних доказів про відстань, з якої водій побачив шеренгу пішоходів, серед яких був загиблий, а зазначена у вихідних даних відстань у 100 м є припущенням. Дана обставина не доводить версію органу обвинувачення про наявність у ОСОБА_7 можливості уникнути наїзду на пішохода у дорожній обстановці, яка мала місце під час події з огляду на відстань до пішохода на момент виникнення небезпеки чи перешкоди для водія. Також суд визнав, що порушення ПДР водієм ОСОБА_7 не знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про відсутність доказів виявлення ОСОБА_7 пішоходів, що рухалися шеренгою, за 100 метрів, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами, зокрема проведеним слідчим експериментом 17.08.2016 з свідком ОСОБА_12 , яким встановлено, що небезпека для руху водія ОСОБА_7 виникла в момент виявлення пішоходів на відстані 100 м на своїй смузі руху, висновками комісійних експертиз № 14219/16-52/6721/17-52 від 20.04.2017 року та № 9133/17-52/10666/17-52 від 15.06.2017 року, за якими встановлено, що водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР в частині зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Підкреслює, що судом надано невірну оцінку показам експертів та висновків експертиз, перекручено їх зміст.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, цивільний позов потерпілої задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд за положеннями ст.97 КПК України повинен був визнати допустимими доказами показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , які надавали показання з чужих слів, а саме безпосередніх учасників даної ДТП ОСОБА_16 та ОСОБА_11 . Крім того, судом безпідставно не взято до уваги висновки експертів про те, що водій транспортного засобу не мав права здійснювати маневр об`їзду пішоходів по зустрічній смузі руху, а мав би уникнути зіткнення шляхом вжиття заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а та обставина, що ОСОБА_7 побачив пішоходів за 100 метрів стверджується його ж показаннями та показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими на стадії досудового розслідування.

Захисником обвинуваченого подано заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, в яких вона просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок - без зміни. Вважає висновки суду правильними з урахуванням і того, що всі докази у справі є недопустимими, оскільки зібрані не уповноваженою особою та під процесуальним керівництвом прокурора, у якого не було повноважень на здійснення таких дій.

Представником відповідача ПАТ НАСК «Оранта» подано заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілої, в якій просить залишити апеляційну скаргу в частині пред`явлення позовних вимог до ПАТ НАСК «Оранта» без задоволення, вирок в частині залишення цивільного позову без розгляду без змін. Зазначає, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки заяв про страхові відшкодування до ПАТ НАСК «Оранта» не надходило, а страхова компанія не порушувала законних прав позивача.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та представника потерпілої, які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства не дотримані.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку має бути зазначене формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі та визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, крім інших, прокурором суду надані докази на підтвердження висунутого обвинувачення, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , висновках автотехнічних експертиз від 20.04.2017 року та від 15.06.2017 року, показаннях експертів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підтримали вказані висновки, а представником потерпілого у копії пояснень ОСОБА_7 , копії протоколу допиту у якості свідка ОСОБА_16 .

Проте, судом не зазначено у вироку мотиви, з яких суд відкинув зазначені докази обвинувачення.

Також, поза увагою суду залишилися доводи захисту про те, що досудове розслідування та процесуальне керівництво провадилося не уповноваженими у встановленому порядку особами.

Фактично не піддано аналізу та обставина, чи є у діях ОСОБА_7 порушення вимог ПДР, які йому інкриміновані.

Згідно з п.12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як випливає із звукозапису судового засідання від 11.01.2018 (т.1 а.185-190) свідок ОСОБА_12 пояснювала, що вона на задньому сидінні автомобіля під керуванням ОСОБА_7 рухалася у світлий час доби по автодорозі, побачила попереду трьох осіб , що рухалися назустріч, а коли під`їхали ближче, то пішоходи змінили напрямок руху, що спонукало водія загальмувати та повернути ліворуч з метою їх об`їзду.

Зазначені показання свідка також залишені поза увагою суду, хоча їх аналіз має значення для встановлення об`єктивної спроможності водія виявити пішоходів та вжити заходів, передбачених п.12.3 ПДР.

Порушення кримінального процесуального закону, допущені судом, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду; у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Судом допущені істотні суперечності у вироку.

Диспозиція ст.286 КК України полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості ,тяжкі тілесні ушкодження або загибель людей.

Суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_7 вимог ПДР, але вони не знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (т.3 а.151).

У той же час, суд дійшов висновку про недоведеність порушення ОСОБА_7 правил безпеки руху.

Допущені суперечності у вироку є істотними, оскільки невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинувачення та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення.

Оскільки в апеляційних скаргах та при апеляційному розгляді у порядку ч.3 ст.404 КПК України стороною обвинувачення не заявлено клопотань про повторне дослідження конкретних обставин, встановлених під час кримінального провадження, чи про дослідження конкретних доказів, які можуть погіршити становище обвинуваченого, колегія суддів позбавлена права на їх самостійну оцінку, у зв`язку з чим слід призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого задовольнити частково.

Вирок Володарського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Суддя: Суддя: Суддя: