КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/3245/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 307 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

15 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року у кримінальному провадженні №0006798 щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
В с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року, відмовлено в задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту, призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 307 КК України, задоволено клопотання прокурора і продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.11.2019 року включно.

Мотивуючи таке рішення, суд послався на те, що ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого багатоепізодного злочину, і в разі визнання його винуватим, може бути призначено покарання до 12 років позбавлення волі, врахував наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, зважаючи на те, що обвинувачений оголошувався в даному провадженні в розшук.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року по справі №760/26644/19 та відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник вважає ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
Щодо незаконності оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено приписи ч.3 статті 315 КПК України, оскільки суд першої інстанції не мав права «продовжувати» запобіжний захід ОСОБА_6 , так як закон наводить вичерпний перелік процесуальних правомочностей суду, однак в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та продовжив ОСОБА_6 строк тримання під вартою.

Також захисник вказує на порушення судом першої інстанції положень Розділу II КПК України, оскільки судом першої інстанції на стадії підготовчого засідання було саме «продовжено» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а положення статті 315 КПК України містять пряме посилання на Розділ II КПК України.
Апелянт зазначає, що при продовженні тримання під вартою, клопотання прокурора має відповідати вимогам статті 184 КПК України, однак суд першої інстанції не звернув уваги та не надав оцінку тому, що клопотання прокурора від 26.09.2019 року не містило: посилання на матеріали, що підтверджують обставини, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення; посилання на ризики, зазначених у статті 177цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім цього, захисник вказує на те, що клопотання прокурора подано до суду без: копій будь-яких матеріалів, якими прокурор обґрунтовував доводи клопотання; підтвердження того, що захиснику та обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.
Щодо маніпуляцій з врученням тексту клопотання, щодо «продовження» строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт зазначає, що 26 вересня 2019 року о 19 годині 03 хвилини стороною захисту електронними засобами зв`язку в електронному форматі PDF було отримано копію Клопотання «про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою». Зі змісту даного клопотання в його прохальній частині вбачалось, що прокурор просив суд: обрати відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжних захід у вигляді тримання під вартою; розмір застави визначити у межах 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1440750 гривень у національній грошовій одиниці. При цьому, 27 вересня 2019 року безпосередньо перед судовим засіданням прокурор ОСОБА_10 вручив стороні захисту клопотання «про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», при цьому стороною обвинувачення не відбирались розписки про отримання клопотання із зазначенням дати та часу, а судом першої інстанції вказані обставини перевірено не було.
Захисник зазначає, що згідно положень частини 4 статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Згідно положень частини 2 статті 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, а відтак, на переконання сторони захисту, прокурором та судом першої інстанції порушено положень ч.2. ст. 184, ч.4 ст. 199 КПК України

Окрім того, апелянт вказує на відступлення судом від принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, оскільки в судовому засіданні, яке мало місце 27 вересня 2019 року, під час виступу сторони захисту при обговоренні питання доцільності обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та донесення до відома суду процесуальних порушень з боку прокурора щодо дотримання порядку обрання запобіжного заходу, головуюча по справі ОСОБА_1 , почала надавати підказки прокурору ОСОБА_10 та безпосередньо в ході дослідження питання запросила від останнього надати суду копію ухвали про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , яку було постановлено на стадії досудового розслідування, тим самим порушивши вимоги ч. 2, 6 ст. 22 КПК України.

Захисник зазначає, що враховуючи покладення в основу оскаржуваної ухвали висновків, які викладено в ухвалі слідчого судді на стадії досудового розслідування, сторона захисту констатує факт порушення судом першої інстанції засад, закріплених в частині 1 статті 198 КПК України, з якої вбачається, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Щодо інших процесуальних порушень адвокат ОСОБА_7 зазначає, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, однак, звертаючись до суду з клопотанням про «продовження» строків тримання під вартою ОСОБА_6 , прокурор не виклав обставини, які б безумовно доводили факт того, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Апелянт зазначає, що серед процесуальних ризиків, на які вказує прокурор, останній наводить те, що обвинувачений може впливати на свідків з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин, оскільки ОСОБА_6 вчинив умисні особливо тяжкі злочини, а потерпілі яким, зокрема ОСОБА_11 , висловила бажання бути потерпілою лише після обрання стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про те, що обвинувачений може погрожувати фізичною розправою свідкам з метою зміни їх свідчень в частині фактичних обставин справи, проте, на переконання сторони захисту, такі висновки є нічим іншим, як особистим припущенням прокурора та спотворенням фактичних обставин справи і спростовується тим, що будучи допитаним на стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підтвердив факт наявності в нього боргових зобов`язань перед потерпілою ОСОБА_11 , визнав факт написання ним боргової розписки, добровільно надав зразки свого почерку та підпису стороні обвинувачення та жодним чином не впливав і не мав наміру впливати на процесуальну поведінку ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, зважаючи на таке.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів контрольного провадження, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 307 КК України, в якому на 27.09.2019 року призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2019 року, клопотання прокурора задоволено та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 14.11.2019 р.

Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо можливості розгляду саме такого клопотання під час підготовчого судового засідання та наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтуються на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Так, згідно з вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Рішенням Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 у справі № 1-28/2017 року зазначено, що продовження судом під час підготовчого судового засідання заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема, прокурора та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 29 Конституції України. На підставі чого, вказаним рішенням суду визнано таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним) положення третього речення третьої часини ст. 315 КК України.

Проте, вказаним рішенням суду не констатовано неможливості саме продовження обвинуваченим під час підготовчого судового засідання дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, напроти, частиною 4 Рішення Конституційного суду України від 23.11.2017 року передбачено, що відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження допускається продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування.

А тому, доводи апелянта з приводу неможливості продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час підготовчого судового засідання є безпідставними.

Щодо підстав для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слід зазначити наступне

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Так, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а саме, у незаконному заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчиненому повторно в особливо великих розмірах, тобто злочині, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України, та у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збуті наркотичного засобу, вчиненому у великих розмірах, тобто, злочині, передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України, за які законом визначено суворе покарання.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Крім того, суд першої інстанції, як це слідує зі змісту удового рішення, визнав наявним ризик того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на інші фактори, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність у утриманні особи під вартою відсутня.
Оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування перебував у розшуку, то дані обставини, всупереч тверджень захисника, доводять існування ризику втечі.
Наведені обставини в сукупності, на думку колегії суддів, переконливо свідчать про наявність ризиків, які виправдовують подальше тримання від вартою ОСОБА_6 , а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Посилання апелянта на порушення прокурором положень ч. 1 ст. 199 КПК України, дійсно мають місце, оскільки прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу пізніше ніж за 5 днів до його закінчення. Разом з тим, на переконання колегії суддів, таке порушення не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що може тягнути за собою скасування оскаржуваного рішення.
З приводу доводів апеляційної скарги про маніпулювання прокурора щодо вручення захиснику різних клопотань, спочатку про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , а згодом про продовження йому строку дії запобіжного заходу, то колегія суддів зауважує, що до суду було подано лише одне клопотання прокурора, датоване 26.09.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_6 під вартою, яке безпосередньо було предметом розгляду і за результатами розгляду якого постановлена оскаржувана ухвала.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відступлення судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора від принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, а саме прохання головуючого до прокурора про надання суду копії ухвали про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , яку було постановлено на стадії досудового розслідування, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки, під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд має вирішити питання про те, чи існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та перевірити чи відпали ризики, котрі стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу, зазначені у попередньому судовому рішенні. А тому з`ясування зазначених обставин у прокурора не може свідчити про відступлення судом першої інстанції від принципу змагальності сторін.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.11.2019 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4