Справа № 303/6625/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
15.05.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
Прийняте рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення та викладених фактичних обставин справи.
Суд також зіслався на мотиви ухвали Закарпатського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року, у якій, однією з підстав для скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд вказав на те, що обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин формулювання обвинувачення, що вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам закону. При прийнятті рішення, суд також врахував положення ч.3 ст. 415 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт повернути до суду першої інстанції для розгляду. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України. Зазначає, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, у якому чітко вказується час, місце, спосіб, інші обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення ним кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі не зазначено в чому полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та які обставини мають істотне значення та підлягають з`ясуванню для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Суд в підготовчому судовому засіданні піддав аналізу зміст обвинувачення ОСОБА_7 , що є неприпустимим у розумінні ст.ст. 314, 315 КПК України та є предметом судового розгляду.
На апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення, у якому підтримав ухвалу суду першої інстанції та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора про підтримання апеляційної скарги, прохання про скасування ухвали суду, перевіривши обвинувальний акт, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.
Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.
Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.
Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації права обвинуваченого на захист та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.
Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У разі ухвалення вироку, на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.
Таким чином, суд першої інстанції, перевіряючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 в контексті вищенаведених положень кримінального процесуального закону, та з урахуванням ухвали апеляційного суду, дійшов обгрунтованого висновку, що обвинувальний акт містить неконкретне та незрозуміле обвинувачення, оскільки у ньому не викладені фактичні обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Такі недоліки обвинувального акту перешкоджають завданням кримінального провадження.
З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою.
Керуючись ст. ст.405,407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: