УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2019 року м.Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представників заявника: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,
ВСТАНОВИВ:
05.11.2019 року слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, подане в порядку ст.174 КПК України.
Заявник просить скасувати арешт майна, накладений постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Запорізькій області в рамках кримінальної справи № 3820902 відносно ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 366, ч.2 ст.222 КК України.

За змістом клопотання вбачається, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2012 провадження по кримінальній справі№ 3820902 закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Скасовані заходи забезпечення цивільного позову, застосовані постановою органу досудового слідства від 23.03.2011 року. Знято арешт з автомобілів та нерухомого майна.

У судовому засіданні представники ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 клопотання підтримали та просять задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
У судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином, що не є перешкодою для розгляду клопотання.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2012 провадження по кримінальній справі № 3820902 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Скасовані заходи забезпечення цивільного позову, застосовані постановою органу досудового слідства від 23.03.2011 року. Знято арешт з автомобілів та нерухомого майна.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства при звільненні особи від кримінальної відповідальності» звільняючи особу від кримінальної відповідальності суд або суддя має вирішити відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Частиною 1 ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.
Заявник звернувся до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України, питання вирішення судом сумнівів і протирічь, що виникають при виконанні судового рішення, у заяві заявником не ставиться.
Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно ОСОБА_5 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України 2012 року, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України 2012 року завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України 2012 року у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.

Арешт на майно ОСОБА_5 було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив.

Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду кримінальної справи вироку, направленої до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

Зазначені обставини не позбавляють права захисту його прав у спосіб і в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі шляхом подання заяви про вирішення судом сумнівів і протирічь, що виникають при виконанні судового рішення у кримінальній справі № 3820902 в порядку ст. 409 КПК України 1960 року.
Частиною 1 ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок. У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку.

До того ж, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. (Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року права № 911/1247/18, провадження № 12-99гс19 від 21.08.2019 року, у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13).

Аналізуючи вищевказані норми, беручи до уваги, той факт, що на даний час досудове розслідування у кримінальній справі № 3820902 завершено, а також ті обставини, що слідчий суддя наділений повноваженнями приймати рішення про припинення арешту майна виключно під час досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що вирішення питання про скасування арешту вказаного майна на підставі постанови слідчого, винесеної в порядку КПК України 1960 року, поданого в порядку ст. 174 КПК України 2012 р. не відноситься до компетенції слідчого судді, а тому клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, подане слідчому судді в порядку ст. 174 КПК України, задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК, накладеного в рамках кримінальної справи № 3820902 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366, ч.2 ст.222 Кримінального кодексу України, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1