ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/679/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/107/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 0000179, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , прокурора Лановецького відділу Кременецької місцевої прокуратури на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2019 року, -

В с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ісходне, Красноперекопського району, АР Крим, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше судимого:
30 серпня 1990 року Калуським міським судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.101, ст.14 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі;
18 січня 1991 року Дрогобицьким міським судом Львівської області за ст.ст.19, 183 ч.3, 43 КК України (в редакції 1960 року) до 5 років позбавлення волі;
03 липня 1996 року Калуським міським судом Івано-Франківської області за ст.ст.142 ч.1, 208, 42 КК України, (в редакції 1960 року) до 5 років позбавлення волі;
13 листопада 2001 року Лановецьким районним судом Тернопільської області за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
20 вересня 2006 року Лановецьким районним судом Тернопільської області за ст.187 ч.2 КК Українидо 3 років позбавлення волі;
22 грудня 2009 року Лановецьким районним судом Тернопільської області за ст.187 ч.2, ст.71 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі;
12 лютого 2016 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст.391 КК Українидо 1 року 1 місяця позбавлення волі,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Вказаним вироком також ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, призначивши покарання:

-за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня його затримання - з 31 жовтня 2017 року.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до часу вступу вироку в законну силу, однак не довше ніж до 04 квітня 2019 року включно.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 8800 гривень - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 8800 (вісім тисяч вісімсот) гривень шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 1260 гривень залишено без розгляду.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку, 12 липня 2017 року близько 15 години 00 хвилин між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які перебували на автобусній зупинці с. Вишгородок Лановецького району Тернопільської області поблизу магазину «Євро», виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин. В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 12 липня 2017 року близько 15 години 00 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту в с. Вишгородок Лановецького району Тернопільської області, наблизився до ОСОБА_11 та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, на ґрунті особистих неприязних відносин наніс один умисний удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому носових кісток і струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя.

Крім того, 30 жовтня 2017 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел, направлений на здійснення відкритого заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою реалізації раптово виниклого умислу, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, наніс потерпілій ОСОБА_9 . ОСОБА_12 один удар кулаком в область потилиці, від чого потерпіла впала на підлогу. Надалі, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, зажадав від ОСОБА_9 грошові кошти, однак почувши відмову наніс ОСОБА_9 ряд ударів кулаками по тілу та схопивши за верхній одяг, силоміць потягнув її у веранду будинку, супроводжуючи свої дії погрозами застосування насильства до ОСОБА_9 і, таким чином, подавивши волю потерпілої до захисту, отримав від неї грошові кошти в загальній сумі 8800,00 (вісім тисяч вісімсот) гривень. Цими своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця тімяної ділянки голови справа, садно червоної облямівки верхньої губи, синці правих передпліччя і кисті, синець і садна (на тлі синця) лівих передпліччя і кисті, садна правої половини передньої поверхні грудей та синці обох половин задньої поверхні грудей, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього, обернувши викрадене на свою користь, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину втік у невідомому напрямку, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 8800,00 (вісім тисяч вісімсот) гривень.

Також згідно вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що навесні 2016 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що на господарстві ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не проживає і що в житловому будинку може знаходитись металобрухт, вступив із іншою особою в злочинну змову, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло. Реалізовуючи свій злочинний умисел, в квітні 2016 року в нічну пору доби, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 спільно із іншою особою зайшовши на неогороджене господарство ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись що за ними ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю власника, шляхом зламу врізного замка вхідних дверей проникли в житловий будинок, розташований на вказаному господарстві, звідки таємно викрали вироби із металу (металобрухт) загальною масою 360 кг. та з місця злочину втекли, маючи можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд. Всього, своїми діями ОСОБА_7 , діючи спільно із іншою особою, викрали металобрухту загальною масою 360 кг., чим спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1260 (одна тисяча двісті шістдесят) гривень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить вищевказаний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено неповноту судового розгляду, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.
Зазначає, що судом не враховано його пояснення, що він позичав грошові кошти та його клопотання про виклик позичальника у якості свідка, а покази допитаних у судовому засіданні свідків не узгоджуються між собою та не підтверджують його причетність до злочину.
Крім того у нього з потерпілою склались приязні відносини і він часто допомагав їй по господарству, а висновки судово-медичних експертиз не дають однозначної відповіді, чия кров була виявлена житловому будинку ОСОБА_9 .
Вказує, що при призначенні покарання судом не враховано його вік та стан здоров`я.

- захисник обвинуваченого просить вищевказаний вирок суду скасувати у частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та закрити провадження за вказаним правопорушення. Також просить відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у решті вирок суду залишити без змін.
Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.
Стверджує, що не можуть бути взяті до уваги покази свідків, так як вони не були очевидцями події, а судом не встановлено достовірну суму викрадених коштів, а її розмір відомо тільки із слів потерпілої.
Також не спростовано висновок експерта, згідно якого потерпіла могла одержати травми із висоти падіння власного росту, а кров, яка виявлена у житловому будинку належить ОСОБА_7 , оскільки перед тим він одержав травму.
У запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції вірно відображено покази обвинуваченого, а його доводи про те, що він позичав грошові кошти та клопотання про виклик позичальника у якості свідка не можуть бути взяті до уваги, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_7 вказаної інформації жодного разу не повідомляв.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просять вирок суду скасувати, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляцій, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за яким його виправдано у зв`язку із недоведеністю, ніким із учасників провадження не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, достатній аналіз яким суд дав у вироку та які узгоджуються між собою, і є обґрунтованим.
Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_7 не наносив тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 та відкрито не викрадав у неї коштів спростовуються показами самої потерпілої, яка чітко та послідовно вказувала про обставини відкритого викрадення у неї грошей у сумі 8800 грн. із зазначенням механізму, способу та локалізації спричинення їй під час викрадення у неї грошей тілесних ушкоджень обвинуваченим.
Так, потерпіла пояснила, що саме ОСОБА_7 , який 30 жовтня 2017 року близько 14 год. прийшов до неї додому та почав вимагати гроші. Коли вона хотіла вийти, то останній закрив двері на застібку та в коридорі вдарив її кулаком в голову від чого вона впала на підлогу. Після цього ОСОБА_7 перетягнув її назад у кімнату де продовжив вимагати у неї гроші, погрожуючи їй спаленням та наносячи їй удари ногами та руками у голову та різні частини тіла. Спочатку вона віддала йому 800 грн., купюри яких були різного номіналу, потім 3000 грн. і 5000 грн., купюрами номіналом по 200 грн., які були замотані у платок та тряпочки. Від отриманих тілесних ушкоджень вона була уся в крові, тому ОСОБА_7 дав їй тряпку, що витерлася, забрав усі гроші та пішов.
Такі покази потерпілої повністю узгоджуються з усіма іншими наявними у матеріалах провадження доказами, дослідженими судом та вірно оціненими.
Так, зокрема щодо способу, механізму, кількості та локалізації спричинених тілесних ушкоджень потерпілій та часу їх спричинення, її покази повністю підтверджуються висновком судово медичної експертизи №1659 від 02 листопада 2017 року згідно якого у потерпілої ОСОБА_9 було виявлено синець тім`яної ділянки голови справа, садно червоної облямівки верхньої губи, синці правих передпліччя і кисті, синець і садна (на тлі синця) лівих передпліччя і кисті, садна правої половини передньої поверхні грудей та синці обох половин задньої поверхні грудей.
При цьому, посилання ОСОБА_7 на те, що тілесних ушкоджень потерпілій він не спричиняв, а остання отримала їх від падіння, що підтверджується висновком експертизи, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, у п.5 вищевказаного висновку судово медичної експертизи №1659 від 02 листопада 2017 року зазначено, що описані вище ушкодження властиві для виникнення при падінні з висоти власного зросту (на площині).
При цьому, судом встановлено та підтвердила сама потерпіла ОСОБА_9 , що вона дійсно впала на підлогу від удару її ОСОБА_7 кулаком в голову, після чого останній продовжував наносити їй тілесні ушкодження.
Крім цього, з цього ж висновку судово медичної експертизи №1659 від 02 листопада 2017 року вбачається, що вказані вище ушкодження утворилися від дії тупих предметів незадовго до звернення за медичною допомогою, що підтверджується їх характером та властивостями. Виявлені у ОСОБА_9 ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Зазначені вище ушкодження, зважаючи на їх характер, кількість, розташування, утворилися щонайменше від семи травмуючих впливів. Утворення зазначених вище ушкоджень за обставин, на які посилається ОСОБА_9 , тобто від ударів руками і ногами, не виключається (т.2 а.с.1-4).
Також, викладені вище покази потерпілої з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень підтверджуються показами свідка ОСОБА_13 та рядом висновків судово медичних експертиз, які досліджені судом, належну оцінку яким дано у вироку, яка достатньо мотивована.
Отже, не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_7 про те, що усі виявлені тілесні ушкодження у потерпілої виникли внаслідок її падіння з висоти власного зросту.
Також, аналіз усіх наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності та узгодженості між собою дають підстави вважати надуманими твердження обвинуваченого з приводу того, що виявлені сліди крові на фрагменті тканини, вилученому під час огляду житлового будинку потерпілої, на куртці та брюках, вилучених під час обшуку житлового будинку ОСОБА_7 належать йому, а не потерпілій, а отже доводи з цього приводу, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, доводи сторони обвинувачення та покази потерпілої з приводу вчинення ОСОБА_7 відкритого викрадення грошових коштів у ОСОБА_9 підтверджується показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які пояснили, що в кінці жовтня 2017 року близько 17-18 год. ОСОБА_7 мав при собі велику суму грошей купюрами номіналом по 200 та 100 грн., яких раніше ніколи він не мав, погасив борги, що мав в магазині та розрахувався за ОСОБА_16 .. На запитання звідки у нього гроші, повідомляв, що їх йому дала братва.
Такі покази підтвердила допитана свідок ОСОБА_16 ..
Аналогічні покази дали свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ..
При цьому, доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не перевірено твердження ОСОБА_7 про те, що коштів у потерпілої ОСОБА_9 він не викрадав, а їх йому позичив його знайомий, колегія суддів вважає надуманими, виходячи з наступного.
Так, в апеляційній скарзі, заперечуючи свою причетність до інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_7 , обравши такий спосіб захисту, вказує на те, що зазначені кошти йому були позичені, а в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 вказує, що ці кошти йому дали люди з братви.
При цьому, ні в суді першої інстанції, що вбачається з матеріалів справи, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не повідомляв про конкретну особу із зазначенням її даних, яка могла б йому позичити ці кошти чи надати, а також клопотань з приводу виклику цієї конкретної особи і допиту її в якості свідка ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли.
За таких обставин, зазначені доводи апелянтів є голослівними, які не підтверджуються жодними доказами у справі.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин, встановлених судом, а отже і рішення про задоволення цивільного позову та відшкодування потерпілій ОСОБА_9 8800 грн. матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідає вимогам ст. 127 КПК України, ст.ст.22, 1166 ЦПК України.
Отже, враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляції сторони захисту про скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , оскільки такі доводи не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_7 за вчинені ним кримінальні правопорушення, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненим ним кримінальним правопорушенням та особі обвинуваченого, необхідна для його виправлення та попередження нових правопорушень, що у вироку судом достатньо мотивовано.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених правопорушень, особу винного, який не працює, схильний до вживання алкогольних напоїв, його ставлення до скоєного, який раніше неодноразово судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, посередню характеристику з місця проживання, позицію потерпілих, які просили призначити максимальну міру покарання, поведінку обвинуваченого після скоєння ним кримінального правопорушення, відсутність каяття у вчиненому, а тому призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі є законним і справедливим та необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень.
Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Будь-яких порушень вимог КПК України, у тому числі викладених у апеляційних скаргах, які б стали підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2019 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи