УХВАЛА

17 травня 2019 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на незаконні дії та бездіяльність прокурора щодо неповернення майна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою на незаконні дії та бездіяльність прокурора про скасування арешту майна.
В обґрунтування скарги вказує, що постановою від 17.05.2010 на той час слідчий Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 (далі - слідчий) незаконно порушив стосовно ОСОБА_3 , на той час судді Житомирського районного суду Житомирської області, кримінальну справу № 49-2952 за ч. 2 ст.368 КК - одержання хабаря у сумі 2400 доларів США службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з його вимаганням, за епізодами, які буцімто відбувалися 23.042010, 13.05.2010 та 18.05.2010.
Незважаючи на незаконність кримінального переслідування вироком Погребищенського районного суду Вінницькі області від 15.04.2016 суддю ОСОБА_3 явно незаконно було засуджено за ч. 2 ст. 368 КК на 5 років позбавлення волі з позбавленням третього кваліфікаційного класу із конфіскацією належного майна.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 липня 2018 року цей вирок скасовано, кримінальна справа направлена прокурору для організації проведення у ній додаткового розслідування. Хоча справедливий розгляд судом кримінальної справи привів би до її завершення. Так апеляційний суд встановив відсутність доказів щодо законності проведення негласних дій стосовно ОСОБА_3 та судового дозволу на їх проведення; встановив, що заяву до УСБУ написав працівник УСБУ ОСОБА_5 установив заміни слідчим первісних упаковок; встановив відсутність понятих, зазначених у протоколах огляду та маркування грошових коштів тощо. Факт повернення справи на дорозслідування прокуратура не заперечує.
З листа заступника прокурора Рівненської області від 09.04.2019 за № 17-2375-19, скаржник дізналася, що 13.09.2019 внесені відомості до ЄРДР за № 0002272 за ознаками злочину частини 2 статті 368 КК, однак ці відомості її не стосуються. Оскільки вона в цьому кримінальному проваджені не є заявником, підозрюваним, обвинуваченим чи потерпілим.

Відповідно до частини 4 статті 120 КПК при поверненні судом справи для провадження додаткового слідства, а також відновленні закритої справи строк додаткового слідства встановлюється прокурором, який здійснює нагляд за слідством, в межах одного місяця з моменту прийняття справи до провадження. Подальше продовження зазначеного строку провадиться на загальних підставах. Продовження досудового розслідування у належний спосіб не відбувалося. Якщо слідчим буде представлено з цього приводу відповідні дані про продовження слідства у даній справі, це безумовно буде свідчити про підробку документів. А тому всі дії вчинені поза межами строків є незаконними.

На усі звернення ОСОБА_3 до прокуратури про скасування запобіжного заходу та арешту майна, направлення їй копій цих постанов для можливості їх оскарження, слідчий ОСОБА_6 у листі від 23.01.2019 за № 17-2375-19 з посиланням на статтю 126 КПК надав суперечливу відповідь. З одного боку зазначив, що арешт застосовано за злочин, за який передбачена конфіскація майна, і буде скасовано, коли в цьому відпаде потреба, тобто після остаточного прийняття рішення по кримінальному провадженню за № 0002272. А з іншого вказав, що на даний час я не є жодною зі сторін, або учасників у наведеному кримінальному провадженні. Таким чином порушення мають триваючий характер.

Крім цього слідчий фактично вказує на наявність двох кримінальних проваджень, з приводу однієї особи - ОСОБА_3 , та за одним тим самим інкримінованим злочином (ч.2 ст.368 КК).

Скарги ОСОБА_3 в ГПУ на незаконні дії слідчого, були повернути в Рівненську обласну прокуратуру. Останні відмовили їй надати копії оскаржуваних документів, що унеможливлює їх представлення суду. Таким чином майже 9 тривалих років вона перебуває під незаконним кримінальним переслідуванням та позбавлена можливості вільно пересуватися та мирно користуватися своїм майном, незважаючи на нескладність даної справи. Так звана складність справи є лише в тому, що матеріали в ній сфальшовані і саме прокурором вищого рівня та оперуповноваженим працівником УСБУ у Житомирській області ОСОБА_5 .

Таким чином просить суд поновити строк для оскарження наведених постанов задля відновлення її порушеного права, оскільки ці порушення мають триваючий характер та відмову від 12.04.2019 нею було отримано лише 25.04.2019.

Зважаючи на вищевикладене, у зв`язку з тим, що в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба представник скаржник просить їх скасувати.

Скаржник в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд скарги у її відсутності, просить її задоволити з підстав викладених у ній.

Прокурор прокуратур Рівненської області ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд вказаного клопотання без його участі та в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.
Дослідивши матеріали скарги, додані до неї матеріали та матеріали кримінального провадження №0002272, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що Генеральною прокуратурою України 17.05.2010 було порушено кримінальну справу №49-2962 стосовно ОСОБА_3 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.
У рамках вказаного кримінального провадження, 19 травня 2010 року постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 накладено арешт на вклади, цінності та інше рухоме та нерухоме майно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось.
19 травня 2010 року постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 накладено арешт на грошові кошти, вилучені 18.05.2010 року під час обшуку житла та службового кабінету ОСОБА_3 , а саме на 2711 грн., 3650 доларів США та 950 євро.
Грошові кошти в сумі 3650 доларів США, та грошові кошти в сумі 950 євро, які належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , постановами слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 19.05.2010 передано на зберігання на депозитний рахунок Генеральної прокуратури України.
16 червня 2010 року постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 визнано речовими доказами та приєднано до цієї кримінальної справи в якості речових доказів грошові кошти в сумі 1900 доларів США, вилучених у ОСОБА_3 18.05.2010 при проведенні обшуків. Вказані речові докази передано на зберігання до банківської установи.
21 травня 2010 року постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 визнано речовими доказами та приєднано до цієї кримінальної справи в якості речового доказу купюру номіналом 100 доларів США.
Вироком Погребищенського районного суду Вінницькі області від 15.04.2016 ОСОБА_3 було засуджено за ч.2 ст. 368 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням третього кваліфікаційного класу із конфіскацією належного майна.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 липня 2018 року вказаний вирок скасовано, кримінальна справа направлена прокурору для організації проведення у ній додаткового розслідування, однак питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження на даний час не вирішено.

З дослідженого у судовому засіданні листа відповіді прокуратури Рівненської області № 17-2375-19 від 23.01.2019 вбачається, що арешт застосовано за злочин, за який передбачена конфіскація майна, і буде скасовано, коли в цьому відпаде потреба, тобто після остаточного прийняття рішення по кримінальному провадженню за № 0002272.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до вимог ст.. 7, 9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відноситься принцип законності, відповідно до якого прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду від 27.08.2010р. № 51/401/649/471/23/125 «зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувались як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу».
Згідно п.32 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення. їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМ України №1104 від 19.11.2012р. фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Згідно п. 9 розділу Х «Прикінцевих Положень», запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно абз. 6 ст. 126 КПК України 1960р., накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Тому Товариство вважає, що наданий час відпала потреба в арешті майна, оскільки ні посадові особи товариства ні учасники (власник корпоративних прав) товариства не є стороною (цивільним відповідачем) даного слідства.

Відповідно до п. 6.2 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.02.2014р. встановлено, що осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦПК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як вбачається із матеріалів скарги на даний час ОСОБА_3 не є жодною зі сторін, або учасників у кримінальному провадженні № 0002272, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України тому в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, а скасування арешту не перешкодить подальшому розслідуванню кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 170, 171,174, 309 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 на незаконні дії та бездіяльність прокурора про скасування арешту майна - задоволити.
Скасувати арешт накладений 19 травня 2010 року постановами слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 на грошові кошти, вилучені 18.05.2010 року під час обшуку житла та службового кабінету ОСОБА_3 , а саме на 2711 грн., 3650 доларів США та 950 євро.
Повернути ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 ) грошові кошти, а саме: 2711 гривень., які згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №219 від 19.05.2010, 3650 доларів США, які згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №12 від 21.05.2010 та 950 євро, які згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 21.05.2010 передані на депозитний рахунок Генеральної прокуратури.
Повернути ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в сумі 1900 доларів США та 100 доларів США, які були визнано речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінальної справи в якості речових доказів та передані на зберігання до банківської установи згідно постанови слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 16 червня 2010 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1