Справа № 373/1705/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2093/2019 Головуючий у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року, якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Каратуль Переяслав-Хмельницького району Київської області, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ухвали суду, 20 грудня 2017 року, близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_7 пристав на пропозицію старшого товариша та разом з ним та ще одним неповнолітнім приятелем (матеріали відносно яких виділені в окремі провадження) проникли на територію огородженого домогосподарства АДРЕСА_2 , де знайшли два чавуни об`ємом 20 л. та 12 л. В цей час ОСОБА_7 стояв біля хвіртки та пильнував, щоб ніхто їх не помітив.
Після цього, 22 грудня 2017 року у пізній час доби ОСОБА_7 повторно пристав на пропозицію викрасти майно з будинку того самого домогосподарства та разом зі своїми приятелями пішли на АДРЕСА_2 . На територію домогосподарства вони потрапили, перелізши через паркан, а в будинок через невелику раму у вікні залізли два молодші товариші ОСОБА_7 . Вони подали через вікно алюмінієвий чавун об`ємом 8 л., вилізли назад та всі разом залишили місце події. Чавуни віднесли до старшого товариша додому та 24 грудня 2017 року відвезли до метало-приймального пункту, де здали як металобрухт. Виручені кошти, розподілили між собою.
Вищевказаними протиправними діями власнику майна ОСОБА_10 завдано матеріальних збитків на суму вартості викраденого, що згідно висновку експерта складає 674,99 грн.

Дії ОСОБА_7 носять суспільно небезпечний характер та підпадають під кваліфікацію ч. 3 ст. 185 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції за наявності декількох експертиз, висновки яких є суперечливими, в своїй ухвалі не зазначив, чому взяв до уваги та для прийняття рішення у справі, висновок експертизи № 380, відповідно до якого ОСОБА_11 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом та відкинув висновки експертизи № 591 та № 108, відповідно до яких ОСОБА_11 потребував інших, ніж зазначені у згаданому висновку, примусові заходи медичного характеру, а саме: у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Крім того, з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що ОСОБА_7 повідомив суду, що він не хоче лікуватися. В той же час, захисник просив задоволити клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, тим самим допустивши порушення права ОСОБА_7 на захист, оскільки позиція захисника не співпадала з позицією його підзахисного.
При цьому, суд першої інстанції не здійснив дій для забезпечення дотримання права ОСОБА_7 на захист і не усунув допущених порушень закону, а незабезпечення останньому належного та ефективного захисту є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На переконання сторони захисту, суд першої інстанції постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, формулюючи суспільно-небезпечне діяння, визнане судом установленим, не зазначив про вчинення такого діяння неосудною особою (суб`єкт) та її ставлення до вчиненого (суб`єктивної сторони).
В запереченнях прокурор Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_12 вказала, що порушення, які ставили б під сумнів дотримання судом першої інстанції норм кримінального та кримінального-процесуального закону при винесенні ухвали про застосування до ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом відсутні, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , а ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_11 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у поданій апеляційній скарзі захисник не оспорює.
Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
При визначенні виду примусових заходів медичного характеру, згідно з ч. 1 ст. 94 КК України, є обов`язковим врахування: 1) характеру і тяжкості захворювання; 2) тяжкості вчиненого діяння; 3) ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Зокрема, примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, передбачений ч. 3 ст. 94 КК України і, відповідно до неї, може бути застосований судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
У п. 15 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» вказано, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 380 від 31 липня 2018 року, проведеної експертом відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КОР «ОПНМО», ОСОБА_7 страждав під час вчинення інкримінованих йому дій та страждає на даний час на легку розумову відсталість (олігофренію в ступеню помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами) за МКХ F-70.1. Він не міг під час вчинення інкримінованих йому дій і не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Крім того, з матеріалів встановлено, що попередньо 10 листопада 2017року та 14 лютого 2018 року ОСОБА_7 проходив АСПЕ, призначену слідчим в інших кримінальних провадженнях, у зв`язку з причетністю до крадіжок чужого майна. Тоді висновками судово-психіатричної експертизи № 591 та № 108 визнано ОСОБА_11 таким, що міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, але не повною мірою. Також визнано, що він за своїм психічним станом потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Лікар психіатр Переяслав-Хмельницької ЦРЛ ОСОБА_13 , як спеціаліст в галузі психіатрії, суду першої інстанції повідомив, що ОСОБА_7 був поставлений на психіатричний облік у серпні 2018 року, після того як стало відомо про такого хворого з висновку судово-психіатричної експертизи в даному кримінальному провадженні. Жодного разу ні він сам, ні його батьки не звертались за консультацією та психіатричною допомогою. За результатами спостереження за ОСОБА_7 в ході судового розгляду він, як лікар психіатр, бачить необхідність у лікуванні хворого шляхом госпіталізації його до психіатричного закладу, оскільки поведінка ОСОБА_7 в суді, його реакція на те, що відбувається, підтверджує, що він не може керувати своїми діями та приймати самостійні рішення, так як не усвідомлює їх значення.
Таким чином, місцевим судом правильно встановлено, що за своїм психічним станом під час вчиненняінкримінованих дій ОСОБА_11 не міг і не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом.

При визначенні ОСОБА_11 виду і міри медичного характеру, місцевий суд врахував характер душевного захворювання останнього, рекомендації експертів про тип лікувального закладу, особу ОСОБА_11 , котрий вчинив суспільно-небезпечне діяння, що відноситься до категорії тяжких злочинів, має середню освіту та спеціальність тракториста, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_11 становить суспільну небезпеку, а тому застосування до нього примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із звичайним наглядом є необхідним та достатнім заходом.
Посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції за наявності декількох експертиз, висновки яких є суперечливими, в своїй ухвалі не зазначив, чому взяв до уваги та для прийняття рішення у справі, висновок експертизи № 380 від 31 липня 2018 року та відкинув висновки експертизи № 591 від 10 листопада 2017 року та № 108 від 14 лютого 2018 року є безпідставними.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції під час ухвалення рішення взяв до уваги останній за часом висновок судово-психіатричної експертизи № 380 від 31 липня 2018 року, в якому комісія посилається на ту обставину, що ОСОБА_7 10 листопада 2017 року та 14 лютого 2018 року проходив АСПЕ, і тоді комісія прийшла до висновку, що останній страждає на легку розумову відсталість і під час вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, але неповною мірою. ОСОБА_7 потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, однак такі заходи медичного характеру до ОСОБА_7 застосовані не були, оскільки ні сам ОСОБА_7 ні його батьки не звернулися за консультацією та психіатричною допомогою.
Доводи сторони захисту про порушення права ОСОБА_7 на захист, оскільки позиція захисника не співпадала з позицією його підзахисногоє також надуманими.

З матеріалів провадження встановлено, що під час досудового розслідування та судового розгляду клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_7 останньому було забезпечено право на захист шляхом залучення захисника через Центр безоплатної правової допомоги. Будь-яких зауважень, щодо здійснення своїх повноважень захисником від ОСОБА_7 та його законного представника, під час досудового розслідування та під час судового розгляду до суду не надходило.
Враховуючи, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 380 від 31 липня 2018 року ОСОБА_7 страждав під час вчинення інкримінованих йому дій та страждає на даний час на легку розумову відсталість (олігофренію в ступеню помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами) за МКХ F-70.1. Він не міг під час вчинення інкримінованих йому дій і не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, звідси і різниться позиція захисника та ОСОБА_7 , так як останній розуміє, що вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, але через свою розумову відсталість не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На переконання апеляційного суду, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції враховані, а тому доводи захисника не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року, якою до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

1.__________________ 2. __________________ 3. __________________