Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

12 вересня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 2 серпня 2019 року щодо ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000724,

у с т а н о в и в :

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 02.08.2019 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.310 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.
Цим же вироком ОСОБА_2 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307 КК України та виправданий в цій частині.

31.08.2019 року прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; і на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 02.08.2019 року за ч.1 ст.310 КК України у виді штрафу розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень, більш суворим, призначеним вироком у цій справі, призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.
Апеляційні вимоги обґрунтовує невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, в частині недоведеності наявності в діях ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Також прокурор зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали провадження, вважаю, що вона подана без додержання вимог ст.396 КПК України.
Згідно з ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, які мають бути чітко сформульовані, відповідати положенням ст.407 КПК України, якою передбачено, яке рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, і повинні узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону.
Зазначені вимоги закону прокурором не виконано, оскільки апеляційні вимоги чітко не сформульовані і не узгоджуються зі змістом апеляційної скарги.
Прокурор не оспорює вирок в частині визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, однак просить скасувати судове рішення в повному обсязі і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винуватим лише у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, з призначенням відповідного покарання.

Незважаючи на те, що прокурор просить призначити ОСОБА_2 покарання окремо тільки за злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України, в апеляційній скарзі порушується питання про призначення покарання за сукупністю злочинів і на підставі ч.1 ст.70 КК України, і на підставі ч.4 ст.70 КК України, але сукупності яких саме злочинів, прокурор не конкретизує.

Крім того, стверджуючи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор не наводить конкретних доводів, у чому саме вони виразилися, в розумінні положень ст.ст.412, 413 КПК України, адже обґрунтування апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди з судовим рішенням стосовно оцінки доказів.
Вказані обставини унеможливлюють апеляційний розгляд, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.
А тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без руху, встановити строк для усунення зазначених раніше недоліків та роз`яснити, що якщо недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк не буде усунуто, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається.
На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 2 серпня 2019 року щодо ОСОБА_2 залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків апеляційної скарги 10 /десять/ днів з дня отримання копії ухвали особою, яка її подала.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду ОСОБА_1