Провадження № 11-кп/4820/73/19
Справа № 676/2610/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000259 від 15.02.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янця-Подільського Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, не працюючого, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивлено йому іспитовий строк один рік та з покладенням на нього відповідно до вимог ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За вироком суду ОСОБА_8 15 лютого 2017 року близько 12 год. 00 хв. на території домоволодіння АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 , що виник на грунті довготривалих неприязних відносин, з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар кулаком руки в потиличну ділянку голови, в результаті чого заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синяка в потиличній ділянці. А після того, як ОСОБА_9 від отриманого удару втратив рівновагу та впав на землю, то ОСОБА_8 , продовжуючи свій намір на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_9 ногою один удар в поперекову область тулубу та один удар в крижову область тулубу, в результаті чого заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забою нирки та синяка в поперековій області справа, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому куприкової кістки з кокцигоденією, синяка в крижовій області в нижньому відділі з розповсюдженням на внутрішні відділи сідниць і донизу на куприкову кістку.
Зазначеними діями, які виразились в умисному заподіяння потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

При цьому вказує про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв жодних протиправних дій відноснго ОСОБА_9 та не наносив йому будь-яких ударів, що мало унеможливити притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Суд при ухваленні вироку взяв до уваги недопустимі, неналежні та недостовірні докази, а саме неправдиві показання ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не були очевидцями інкримінований обвинуваченому дій.

Під час досудового розслідування ні слідчий ні прокурор не роз`яснили ОСОБА_8 його право на примирення та механізм його реалізації, що є перешкоджанням у користуванні таким правом. Під час розгляду справи судом також не була надана обвинуваченому можливість для примирення з потерпілим.

Крім того, обвинувачений вказує про порушення його права на захист, оскільки йому не було належним чином роз`яснено право мати захисника.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про розгляд кримінального провадження повідомлений належним чином.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 до апеляційного суду надійшла заява про відкладення розглядом справи на іншу дату, оскільки обвинувачений не має змоги прийняти участі у судовому засіданні.

Враховуючи розумні строки розгляду кримінального провадження та що зазначена у заяві обвинуваченого причина неприбуття у судове засідання не є поважною, а також що становище обвинуваченого не погіршується колегія суддів вважає за доцільне розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок суду без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засідання суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та дав показання, що 15 лютого 2017 року прийшов в гості до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які проживають по АДРЕСА_3 , провідати свою племінницю Мілану. Близько 12 год. вийшов з будинку, щоб покурити і в цей час побачив біля гаражного боксу свого колишнього тестя потерпілого ОСОБА_9 , з яким у нього на грунті довготривалих неприязних відносин виник словесний конфлікт. Після цього він розвернувся і зайшов у будинок. Категорично заперечив ту обставину, що наносив потерпілому під час словесного конфлікту будь-які удари, а отже ту обставину, що заподіював ОСОБА_9 під час конфлікту тілесні ушкодження.

Разом з тим вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні вказав, що 15 лютого 2017 року близько 12 год. знаходився біля гаражного боксу, що розташований на території будинковолодіння АДРЕСА_3 , частина якого на праві власності належить йому, а в іншій частині проживає його дочка ОСОБА_14 . В цей час до нього підійшов його колишні зять ОСОБА_8 , з яким він перебуває у довготривалих неприязних відносинах, у зв`язку з чим у них виник словесний конфлікт. Під час даної суперечки до нього зателефонував ОСОБА_11 і коли він розвернувся та почав розмовляти по телефону відчув різкий удар в потиличну ділянку голови, від якого він впав і після цього відчув ще декілька ударів в область спини. В момент нанесення ударів крикнув ОСОБА_10 , а він піднявся та підбіг до свого автомобіля, де, зачинившись в салоні, почав викликати поліцію. Під час виклику поліції до автомобіля підійшов ОСОБА_8 та словесно погрожував йому фізичною розправою. При призначенні ОСОБА_8 покарання поклався на розсуд суду.

Заподіяння обвинуваченим потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синяка в потиличній ділянці, забою нирки, синяка в поперековій області справа та середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді перелому куприкової кістки з кокцигоденією, синяка в крижовій області в нижньому відділі з розповсюдженням на внутрішні відділи сідниць і донизу на куприкову кістку об`єктивно підтверджується висновком експерта №64 від 16 лютого 2017 року.

Вказаним висновком експерта підтверджено також і ті обставини, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок одноразових дій тупого твердого предмета по механізму «удар» з прикладанням травмуючої сили в потиличну ділянку, в поперекову область справа та область куприкової кістки, можливо за умов та в термін, указаних в обставинах справи.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27 лютого 2018 року та долученими до нього фото таблицями, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував при яких обставинах обвинувачений заподіяв йому тілесні ушкодження. При цьому потерпілий розповів та наочно продемонстрував як обвинувачений наніс йому удар в потиличну ділянку голови, від якого він втратив рівновагу та впав на землю на праву сторону тулубу. Перебуваючи на землі у положенні на правій стороні тулубу відчув близько семи-восьми ударів (напевно ногою) в область попереку ззаду, сідниць, куприкової кісти та задніх поверхонь нижніх кінцівок.

Висновком експерта №115 від 01-02 березня 2018 року, яким підтверджено, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синяка в потиличній ділянці, забою нирки та синяка в поперековій області справа, а також середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді перелому куприкової кістки з кокцигоденією, синяка в крижовій області в нижньому відділі з розповсюдженням на внутрішні відділи сідниць і донизу на куприкову кістку могли утворитися так, як вказав ОСОБА_9 під час проведення з його участю слідчого експерименту.
Зазначеними висновками експерта підтверджено механізм та час заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, про які вказав потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні.

Показами свідка - безпосереднього очевидеця події ОСОБА_10 , який в судовому засіданні дав показання, що 15 лютого 2017 року близько 12 години підійшовши до домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , через огорожу будинку побачив як ОСОБА_9 розмовляв по телефону, а в цей час ззаду до останнього підійшов ОСОБА_8 та завдав йому один удар кулаком руки в потиличну ділянку голови, від чого ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_8 завдав йому ще декілька ударів ногою в область спини. Він почав кликати ОСОБА_9 і в цей момент останній підвівся та побіг до свого автомобіля, де зачинився в салоні. Після цього він пішов додому.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2018 року та долученими до нього фото таблицями, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 у присутності свого адвоката ОСОБА_15 та двох понятих, що виключало будь-який сторонній вплив на нього, на місці події детально розповів та продемонстрував при яких обставинах обвинувачений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_10 наочно продемонстрував, що знаходячись біля хвіртки домоволодіння АДРЕСА_3 , він спостерігав за тим, як на території вказаного домоволодіння біля гаражного боксу ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 , який був розвернутий до обвинуваченого спиною, один удар кулаком руки в потиличну ділянку голови, від якого ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю на праву сторону тулубу. Після чого обвинувачений наніс потерпілому удари ногою в поперекову ділянку та ділянку сідниць.

Показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що 15 лютого 2017 року близько 12 години зателефонував ОСОБА_9 на мобільний телефон. Під час їхньої розмови на одну-дві хвилин зв`язок перервався і було чути якийсь шум. Після того ОСОБА_9 знову з`явився на зв`язку та повідомив, що виясняє відносини з зятем.

Зазначеними показаннями свідка також підтверджено факт конфлікту між потерпілим та обвинуваченим.

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15 лютого 2017 року, згідно з якими потерпілий ОСОБА_9 відразу ж після заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим повідомив слідчому про умисне заподіяння йому ОСОБА_8 на грунті довготривалих неприязних відносин тілесних ушкоджень близько 12 год. 10 хв. 15 лютого 2017 року на території домоволодіння АДРЕСА_3 . При цьому потерпілий відразу ж повідомив про нанесення йому ОСОБА_8 ударів у потиличну частину голови та поперековий відділ тулубу.

Давши належну оцінку зібраним по справі доказам суд першої інстанції прийшов до прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні та вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст.122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Не спростовують висновків суду твердження про, що суд першої інстанції безпідставно відхилив показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв жодних протиправних дій відноснго ОСОБА_9 та не наносив йому будь-яких ударів, що мало унеможливити притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанцції обґрунтовано розцінив невизнання обвинуваченим вини в умисному заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень як намагання ухилитися від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Твердження ОСОБА_8 про те, що тілесних ушкоджень він потерпілому не заподіював спростовується дослідженними судом доказами.
Так потерпілий ОСОБА_9 зазначав, що тілесні ушкодження йому заподіяв саме обвинувачений, і такі покази потерпілого узгоджуються з висновками судово-медичного експерта №115 від 01-02 березня 2018 р., якими підтверджено механізм та час заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень про які вказував потерпілий, показаннями свідка-очевидця події ОСОБА_10 , який показав, що побачив як ОСОБА_9 розмовляв по телефону, а в цей час ззаду до останнього підійшов ОСОБА_8 та завдав йому один удар кулаком руки в потиличну ділянку голови, від чого ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_8 завдав йому ще декілька ударів ногою в область спини.
Свідок ОСОБА_11 пояснив 15 лютого 2017 року близько 12 години зателефонував ОСОБА_9 на мобільний телефон. Під час їхньої розмови на одну-дві хвилин зв`язок перервався і було чути якийсь шум. Після того ОСОБА_9 знову з`явився на зв`язку та повідомив, що виясняє відносини з зятем. Такі покази свідка також підтверджують факт конфлікту між потерпілим та обвинуваченим.

Показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями потерпілого про те, що саме під час його телефонної розмови з ОСОБА_11 обвинувачений наніс йому удари, а також показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 почав наносити удари ОСОБА_9 саме під час того, як останній розмовляв по телефону.

Підстав сумніватися у правдивості показів потерпілого та свідків колегія суддів не вбачає, адже вони узгоджуються з іншими доказами по справі, яким суд першої інстанції дав оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України.
Вказані докази доводять вину ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні.
За таких обставин необґрунтованими є і посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що суд при ухваленні вироку взяв до уваги недопустимі, неналежні та недостовірні докази, а саме неправдиві показання ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не були очевидцями інкримінований обвинуваченому дій.

Не впливають на законність вироку суду доводи про те, що під час досудового розслідування ні слідчий ні прокурор не роз`яснили ОСОБА_8 його право на примирення та механізм його реалізації, що є перешкоджанням у користуванні таким правом та що під час розгляду справи судом також не була надана обвинуваченому можливість для примирення з потерпілим.

З матеріалів кримінального провадження видно, що 19 квітня 2019 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, повідомлення про підозру та памятка про процесуальні права та обов`язки вручені ОСОБА_8 , права підозрюваного оголошені та роз`ясненні, що підтверджується підписом ОСОБА_8 повідомленні та пам`ятці.

У пам`ятці про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_8 роз`яснено, що на всіх стадіях кримінального провадження підозрюваний має право примиритися з потерпілим і укласти угоду про примирення.

Крім того у пам`ятці серед інших прав підозрювароного вказано і про право на першу вимогу мати захисника (а.п.116-118).

Відповідно до заяви від 23.04.2018 р. ОСОБА_8 вказав, що участі у кримінальному провадженні захисника його прав та інтересів не потребує так як взмозі та буде їх захищати сам (а.п.120).

Пам`ятка про права та обов`язки також вручалася ОСОБА_8 під час розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином право ОСОБА_8 на захист порушене не було і він не був позбавлений можливості мати захисника, а також скористатися правом на примирення з потерпілим.

З урахуванням викладеного безпідставними є твердження обвинуваченого про порушення його права на захист через те, що йому не було належним чином роз`яснено право мати захисника.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так суд врахував, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання КП «Добробут» компрометуючими матеріалами по відношенню до ОСОБА_8 не володіє, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Тому, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КК України.
При цьому враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставин, за яких він був вчинений, зокрема заподіяння тілесних ушкоджень на грунті довготривалих неприязних відносин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також того, що покарання має на меті не лише кару, а передусім виправлення особи, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктом 2 частини другої статті 76 КК України. І таке покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для ввиправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами,
Суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення ОСОБА_8 покарання у виді виправних робіт, які також передбачені санкцією ч.1 ст.122 КК України, оскільки він офіційно не працевлаштований.
Вирок суду є законним і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: