печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту накладеного, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019,-

ВСТАНОВИВ:
29.07.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту накладеного, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням приписів ч. 10 ст. 170 КПК України. Сторона обвинувачення не надала доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна.

Окрім цього, представник зазначає, що 13.02.2018 ТОВ «Єрос» передала у заставу ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» транспортний засіб Renault Duster. ДНЗ НОМЕР_1 з метою виконання зобов`язань за Генеральним договором про здійснення кредитних операцій.

З вказаної дати ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» має переважне право задовольнити свої вимоги до ТОВ «Єврос» за рахунок заставленого майна. Тобто, це право виникло у ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» задовго до подій, якими слідчий обґрунтовував своє клопотання про арешт майна.

8 лютого 2019 року, у зв`язку з утворенням заборгованості у ТОВ «Єврос» перед ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб Renault Duster ДНЗ НОМЕР_1 .

12 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт транспортного засобу Renault Duster ДНЗ НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 .

15 березня 2019 року вказаний транспортний засіб було описано приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_6 та передано на зберігання, Одеській філії ДП «СЕТАМ».

27 березня 2019 року вказаний транспортний засіб було передано приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_6 . Одеській філії Дії «СЕТАМ» на реалізацію.

З викладеного вбачається, що до моменту накладення арешту на транспортний засіб ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у справі №761/11062/19 автомобіль було передано на реалізацію в межах Законів України «Про заставу», «Про виконавче провадження».

08 травня 2019 року вказані транспортні засоби було придбано ОСОБА_4 на електронних торгах.

17 травня 2019 року ОСОБА_4 було здійснено повний розрахунок за придбаний транспортний засіб.

Придбання вказаного транспортного засобу на електронних торгах підтверджується відповідним актом про проведені електронні торги від 20 травня 2019 року. Акт про електронні торги відповідно до р 8 розділу 10 Порядку реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 Й* 2831/5 є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбачене майно.

За таких обставин на даний час ОСОБА_4 є власником автомобіля даного автомобіля, однак не може зареєструвати вказане майно у відповідних сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ України, оскільки на нього накладений арешт ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у справі №761/11062/19.

Про вказаний арешт ОСОБА_4 не знав та не міг знати, оскільки на момент переданий автомобіля на реалізацію його не було, відповідно - у оголошенні про проведення електронних торгів така інформація була відсутня. На даний час існує необхідність у скасуванні арешту, оскільки відпала потреба у його застосуванні і це необхідно для забезпечення реалізації права власності ОСОБА_4 на майно, яке він придбав як добросовісний набувач.

Правові підстави скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019, в частинні майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

У судове засідання представник заявника не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000026.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 накладено арешт на рухоме майно - транспортні засоби, які визнанні речовими доказами, із забороною розпорядження ними, а саме на транспортні засоби, які на праві власності належать, зокрема і ТОВ «Єрос», а саме: 1.автомобіль «ВАЗ 212140», д.н.з. НОМЕР_3 ; 2.автомобіль «ChevroletNiva», д.н.з. НОМЕР_4 ;3.автомобіль «RenaultDuster», д.н.з. НОМЕР_5 ; 4.автомобіль «RenaultDuster», д.н.з. НОМЕР_6 ;5.автомобіль «RenaultDuster», д.н.з. НОМЕР_7 ; 6.автомобіль «RenaultDuster», д.н.з. НОМЕР_8 ;7., автомобіль «RenaultDuster», д.н.з. НОМЕР_1 ; 8. автомобіль «RenaultDuster», д.н.з. НОМЕР_9 ; 9.автомобіль «КАМАЗ 5511», д.н.з. НОМЕР_10 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2019 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що дане майно, має ознаки предмету кримінального правопорушення, а також є засобом вчинення кримінального правопорушення та підпадають під ознаки ст. 98 КПК України.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №00000026, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Також необхідно взяти до уваги, що власник майна не допитаний в межах даного кримінального провадження, не має процесуального статусу в кримінальному провадженні. Так, як заявник придбав ззаначений автомобіль на електронних торгах, що підтверджується актом проведення електронних торгів, договором застави та копією виконавчого напису.

Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 у справі №761/11062/19 у кримінальному провадженні №00000026, в частині арешту автомобіля Renault Duster ДНЗ НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , який на даний час належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7 , Ільєва