У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 відносно :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, тимчасово не працюючої, з вищою освітою, не заміжньої, раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 366, ч.3 ст.28 - ч.3 ст. 362 КК України ,-

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000080 за підозрою ОСОБА_6 за ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у грудні 2014 року у начальника відділу землеустрою та охорони земель управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_7 , виник злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння землями державної власності, які, відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 011 №00046 від 24.06.1994, перебували у користуванні радгосп-заводу «Руськополівське», правонаступником якого є колективне сільськогосподарське підприємство «Руськополівське» (Тячівський район, с. Руське Поле, вул. Головна, 201), на користь фізичних осіб.

В подальшому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний намір вона не зможе та розуміючи, що для цього їй потрібно підшукати співучасників та осіб, які допоможуть реалізувати її злочинний намір, у період з грудня 2014 року по 19.01.2015 року організувала стійку злочинну групу, до складу якої залучила начальника управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_8 , головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_6 , першого заступника начальника Головного управління Держземагентства у Закарпатській області ОСОБА_9 та начальника відділу землеустрою та охорони земель Головного управління Держземагенства у Закарпатській області ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_7 розподілила ролі, при яких вона сама виступала в ролі організатора злочинної групи, а всі інші учасники були виконавцями злочину.

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи у складі організованої ОСОБА_7 злочинної групи, згідно попередньо розробленого плану та розподілених функцій, умисно, усвідомлюючи, що земельні ділянки знаходяться у постійному користуванні КСП «Руськополівське», яке, у відповідності до ст. 27 Земельного кодексу України, ч.5 ст.59 Господарського кодексу України та ст.108 Цивільного кодексу України, (в редакціях, чинних станом на 23.02.2011) є правонаступником радгосп-заводу «Руськополівське», що підтверджено рішенням Господарського суду Закарпатської області №907/721/13 від 26.09.2013, добре знаючи про місце їх розташування, а саме їх розміщення в межах земель вказаного підприємства і щодо них чинним законодавством передбачений особливий режим передачі у приватну власність, діючи умисно, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, діючи умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в порушення вимог ч. 5 ст. 116, ч.6, ч.7 ст.118, ч.6 ст.186-1, ч.4 ст.122, ст.141 Земельного кодексу України, ст.50 Закону України «Про землеустрій» (в редакціях, чинних на час вчинення правочинів), без врахування та достовірно знаючи, що вищевказаним рішенням Господарського суду Закарпатської області визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Тячівської районної адміністрації №157 від 16.03.2012 «Про припинення права користування земельною ділянкою», без проведення, передбаченої ст. 141 Земельного кодексу України, відповідної процедури припинення права користування користувачем - КСП «Руськополівське» десяти земельними ділянками площею 2,0 га кожна, загальною площею 20 га в урочищі «Сад» с. Руське Поле, Тячівського району, незаконно передали їх у власність для ведення особистого селянського господарства наступним фізичним особам: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які для одержання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність їм цих земельних ділянок до Головного Управління Держземагенства у Закарпатській області не зверталися, документи не готували та не подавали.

Отже, таким чином, своїми вищевказаними умисними діями головний спеціаліст відділу державного земельного кадастру управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_6 , начальник відділу землеустрою та охорони земель Головного управління Держземагенства у Закарпатській області ОСОБА_10 , начальник відділу землеустрою та охорони земель управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_7 , начальник управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_8 та перший заступник начальника Головного управління Держземагенства у Закарпатській області ОСОБА_9 , без проведення, передбаченої ст. 141 Земельного кодексу України, відповідної процедури припинення права користування користувачем - КСП «Руськополівське» десятьма земельними ділянками, площею 2,0 га кожна, загальною площею 20 га, незаконно зареєстрували їх за кадастровими номерами: :03:001:0015; :03:001:0016; :03:001:0017; :03:001:0018; :03:001:0019; :03:001:0020; :03:001:0021; :03:001:0022; :03:001:0023; :03:001:0024, та незаконно передали їх у власність громадянам: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , чим спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам держави на загальну суму 5 240 000 грн.

07.12.2018, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч.2 ст.27 - ч.2 ст.364, ч.2 ст.27 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.362 КК України, шляхом вручення письмового повідомлення про підозру її матері ОСОБА_21 .

03.01.2019 підозрювану ОСОБА_6 оголошено у розшук по кримінальному провадженні №0000026 від 29.02.2016.

10.01.2019 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України, якій повідомлення про підозру не вручено внаслідок не встановлення її місцязнаходження, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме шляхом надсилання письмового повідомлення за допомогою поштового зв`язку за місцем реєстрації підозрюваної.

24.01.2019 року прокурором прокуратури Закарпатської області виділено з матеріалів досудового розслідування №0000026 матеріали, що стосуються факту вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України. Про виділене кримінальне правопорушення внесено відомості до ЄРДР за №000080 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України, один з яких відносяться до категорії тяжких злочинів і за який їй може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, а тому орган досудового розслідування не виключає можливості, що ОСОБА_6 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити дії щодо знищення речових доказів та інших речей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, які дають викривальні покази, перешкоджати встановленню інших осіб, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення та свідків даної події, чи іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому з метою запобігання вчинення підозрюваною будь-яку з описаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого нею кримінального правопорушення. При цьому слідчий зазначає, що у разі застосування альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави, її розмір визначити у сумі 5 240 000 (п`ять мільйонів двісті сорок тисяч) гривень.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили обрати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинення інших злочинів.

Захисник підозрюваної ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки його підзахисна не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, вчиняти інший злочин, впливати на свідків чи перешкоджати встановленню істини по справі. Вважає підозру необґрунтованою, а ризики вказані слідчим такими, що не підтверджуються жодними доказами. Просив обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрювана ОСОБА_6 у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання та обрати щодо неї запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

У частині 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

В обґрунтування заявленого клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжких і за які їй може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, з метою уникнення від кримінальної відповідальності вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити дії щодо знищення речових доказів та інших речей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, які дають викривальні покази, перешкоджати встановленню інших осіб, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення та свідків даної події, чи іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню. Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри не можна взяти до уваги, оскільки слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Так, з матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України. Інкримінований ОСОБА_6 злочин за ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй злочинів підтверджується: витягом з ЄРДР №0000080 від 24.01.2019 року; рапортом Тячівської місцевої прокуратури від 29.02.2016 про виявлення кримінального правопорушення; протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_23 (керівник КСП «Руськополівське»); довідкою Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області №04/17 від 11.01.2016 про дотримання вимог земельного законодавства при передачі у приватну власність вищевказаних громадян даних земельних ділянок, згідно якої всім вказаним громадянам земельні ділянки передані у власність всупереч чинного законодавства, а також підтверджено, що вищевказані відчужені земельні ділянки відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 011 №00046 від 24.06.1994, перебувають у постійному користуванні КСП «Руськополівське»; долученим до матеріалів кримінального провадження рішенням Господарського суду Закарпатської області №907/721/13 від 26.09.2013; висновком експертизи з питань землеустрою №14799/17-41/16875-16883/17-41 від 22.12.2017, згідно якого проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 для ведення особистого селянського господарства, затверджені наказами Головного управління Держемагенства у Закарпатській області, не відповідають за складом та змістом вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних на дату його затвердження; висновком судової оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи №17/17 від 02.12.2017, згідно якого ринкова вартість вищевказаних земельних ділянок становила 524 000 грн. кожна; висновком судової оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи №17/17 від 02.12.2017, згідно якого вищевказані земельні ділянки перебувають в межах земель, які згідно державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 011 №00046 від 24.06.1994, були передані у постійне користування радгоспзаводу «Руськополівський», правонаступником якого є КСП «Руськополівське»; висновками почеркознавчих експертиз, згідно яких підписи вищевказаних фізичних осіб у клопотаннях до ГУ Держземагенства у Закарпатській області, у поземельних книгах на земельні ділянки, у заявах громадян про державну реєстрацію земельних ділянок, та у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок виконані не ними; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Проте, підозра ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити її належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора та слідчого про необхідність застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на час винесення попередньої підозри, що мало місце 07.12.2018 року, ОСОБА_6 була відсутня на території України, оскільки ще 30.10.2018 року виїхала до Чеської Республіки на заробітки, що стверджується даними її закордонного паспорту.

Незважаючи на відсутність її на території України та невручення їй особисто підозри, ОСОБА_6 повернулася на територію України та самостійно з`явилася до органу досудового розслідування та намагається сприяти слідству.

Ні прокурором, ні слідчим в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_6 намагалася ухилитися від органу досудового слідства чи вчинити інші дії спрямовані на перешкоджання здійсненню досудового розслідування.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваної ОСОБА_6 , яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити її належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діянь, в яких підозрюється ОСОБА_6 , наслідків, які настали внаслідок злочинів та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України, за які їй може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши їй залишати місце проживання у період з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрювану ОСОБА_6 слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 176, -178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 366, ч.3 ст.28 - ч.3 ст. 362 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, тимчасово не працюючої, з вищою освітою, не заміжньої, раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 366, ч.3 ст.28 - ч.3 ст. 362 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - без застосування засобу електронного контролю, строком на два місяці, заборонивши останній залишати місце проживання в нічний час доби у період з 22.00 год. по 07.00 год. ранку.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 наступні обов`язки :

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1