КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0015708 за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 та захисників обвинувачених ? адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2018 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, сина -04.05.2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Печерського райсуду м. Києва від 10.07.2014 за ч.1 ст. 205, ч.1 ст.358 КК України до штрафу; 26.12.2016 Глухівським відділом Шосткинської місцевої прокуратури обвинувальний акт, відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, направлено до суду

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, не одруженої, маючої на утриманні малолітніх дітей сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судимої: 19.07.2013 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 79 КК Україна звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік; вироком Печерського райсуду м. Києва від 18.07.2014 за ч.1 ст. 205, ч.1 ст.358 КК України до 2-х років обмеження волі, звільнена на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_12

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2018:

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 05 років 06 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_9 визначено обчислювати з 17.03.2017, зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою в межах даного кримінального провадження відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироку законної сили, залишено в силі тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.

ОСОБА_12 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 05 років позбавлення волі. На підставі ст.79 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням строком на 03 роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України покладено на засуджену обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_12 залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено, стягнуто на його користь матеріальну шкоду у розмірі 24 586 грн. з засудженого ОСОБА_9 .
Вирішено питання судових витрат та долю речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2018 в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_12 та постановити в цій частині новий вирок, відповідно до якого призначити ОСОБА_12 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 05 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, та кваліфікацію дій обвинувачених, апеляційну скаргу прокурор подає з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що як наслідок стало підставою для звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання, що є несправедливим через м?якість, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Зокрема, прокурор вважає, що судом не враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_12 злочину та конкретні обставини його вчинення, не зважено, що злочин було вчинено за такою кваліфікуючою ознакою, як вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, що на думку прокурора підвищує його суспільну небезпечність, а також не враховано розмір завданого матеріального збитку, тоді як ОСОБА_12 не працює та не має законних джерел прибутку. Крім того, як зауважує прокурор, ОСОБА_12 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, веде антисоціальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, своєї вини у вчиненому не визнала, пом?якшуючі покарання обставини відсутні.

Також апеляційні скарги надійшли від захисників обвинувачених: адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 . Обидві апеляційні скарги аналогічні за апеляційними вимогами та за змістом доводів. Захисники просять апеляційний суд повторно допитати обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 , за результатами чого вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2018 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості останніх в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
В обґрунтування апеляційних вимог захисники не оспорюють встановлені під час судового розгляду обставини, а саме сам факт вчинення злочинів, перебування обвинувачених поруч з місцем їх вчинення та в момент їх вчинення, однак апелянти вважають, що вину ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у їх вчиненні не доведено. Зокрема захисники вказують, що згідно показань обвинувачених та свідка ОСОБА_14 вони лише підтверджують перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_12 біля місця вчинення злочинів, тоді як показання свідка ОСОБА_15 , протоколи оглядів місця події, впізнання, оглядів речей, перегляду відеозапису, висновки експерта та речові докази ? адвокати вважає неналежними в частині доведеності беспосередньої участі обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм крадіжок.

За встановлених судом першої інстанції обставин, 12.11.2016 приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , якого визнано винним у вчиненні даного злочину за вироком Дніпровського районного суду від 07.09.2017 р., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , домовились вчинити таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням до житла. Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи узгоджено, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 зайшли до вищезазначеного будинку та обрали об`єктом свого злочинного посягання на майно з кв. АДРЕСА_4 . Після цього, згідно розподілених ролей, ОСОБА_14 пошкодив замок вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 , та разом із ОСОБА_9 проник до приміщення вищевказаної квартири, в той час як ОСОБА_12 , виконуючи відведену їй роль, залишалась стояти неподалік від квартири, а саме на сходинковому майданчику восьмого поверху вказаного будинку, з метою спостереження за навколишньою обстановкою та повідомлення ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , про появу сторонніх осіб. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таемне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, скориставшись сприятливою навколишньою обстановкою та будучи переконаним, що їх дії залишаються непоміченими, діючи спільно та узгодженно, ОСОБА_9 із ОСОБА_14 , якого визнано винним у вчиненні даного злочину за вироком Дніпровського районного суду від 07.09.2017 р., з метою особистого незаконного збагачення, таємно викрали з квартири АДРЕСА_5 , майно, що належить потерпілій ОСОБА_16 , а саме: телевізор марки «Saturn» приблизною вартістю 2500 грн., цифровий ефірний приймач Т2, приблизною вартістю 370 грн.,, нетбук марки «Asus», приблизною вартістю 3000 грн., шкіряну куртку приблизною вартістю 800 грн., шубу ондатрову, приблизною вартістю 5500 грн., дублянку приблизною вартістю 1000 шгрн., грошові кошти у сумі 3000 грн., документи, а саме: пенсійне посвідчення, картка Киянина, довідка МСЕК, пенсійну картку «ПриватБанк», окуляри, аптечку з медичними препаратами, а також речі, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять: 2 епілятори марки «Braun», пульт від кондиціонера марки «Saturn», пульт від DVD-плеєра, зарядні пристрої для мобільних телефонів «Nokia» та «Samsung». Після цього ОСОБА_12 , яка знаходячисьсь поблизу вищезазначеної квартири, діючи узгоджено, спостерігаючи за навколишньою обстановкою та повністю усвідомлюючи характер злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , взяла частину викрадених ними речей та допомогла винести з будинку. Після вчинення крадіжки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_16 матеріального збитку на загальну суму 16570 грн.
Крім того, 14.11.2016 приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_14 , якого визнано винним у вчиненні даного злочину за вироком Дніпровського районного суду від 07.09.2017 р., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6 , вирішили вчинити таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням до житла, обравши об`єктом злочинного посягання на майно з квартири АДРЕСА_7 . Реалізуючи свої злочинні наміри та діючи згідно розподілених ролей, ОСОБА_9 будучи повідомлений ОСОБА_14 про те, що вхідні двері до квартири АДРЕСА_8 , вже відчинені, разом з останнім зайшов до приміщення квартири. Продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, направлених на таємне викрадення чужого майна, скориставшись сприятливою навколишньою обстановкою та будучи переконаним, що їх дії залишаються непоміченими, діючи спільно та узгоджено, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 з метою особистого незаконного збагачення, таємно викрали з квартири АДРЕСА_8 , майно, що належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме: телевізор марки «Samsung», приблизною вартістю 4000 грн., , планшет марки «Samsung» приблизною вартістю 2369 грн.,, мобільний телефон марки «Samsung» приблизною вартістю 1817 грн., монітор марки «LG» приблизною вартістю 2000 грн., , фотоапарат марки «Nikon D 3100» приблизною вартістю 8000 грн., , USB флеш-накопичувач марки «Silicon Power Ultima» 16 Gb, приблизною вартістю 100 грн., фен та утюжок для вирівнювання волосся марки «Saturn» приблизною вартістю 150 грн., дві золоті каблучки, приблизною вартістю 3000 грн., дитячі золоті сережки, приблизною вартістю 2000 грн., , одна золота сережка, приблизною вартістю 1000 грн. , електронний настільний годинник, приблизною вартістю 150 грн., а також речі, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а саме: покривало білого кольору з рожевими квітами, чоловічу осінню куртку темно фіолетового кольору, пелюшку білого кольору та прозорий чохол. Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_14 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріального збитку на загальну суму 24586 грн..
Таким чином, судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжки).

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, подану прокурором який приймав участь в суді першої інстанції, та заперечив проти апеляційних скарг захисників, доводи захисників та обвинувачених. які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, їх пояснення, вирішивши заявлені клопотання, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданих апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційних скарг захисників щодо недоведеності винуватості обвинувачених у вчиненні ними кримінальних правопорушень в ході судового розгляду вони свого підтвердження не знайшли.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 як в суді першої інстанції, так і в ході перегляду даної справи в апеляційному порядку, свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, не визнав, суду першої інстанції показав, що по єпізоду крадіжки 12.11.2016, цього дня він перебував за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_12 та її знайомим на призвіще ОСОБА_17 . Разом зайшли до підїзду вище вказаного будинку, піднялись на якийсь поверх за «закладкою», тобто за кимось залишеною раніше наркотичною речовиною. ОСОБА_17 піднявся поверхом вище, а він разом із ОСОБА_12 залишились на поверсі нижче. Точний поверх не пам`ятає. Через деякий час ОСОБА_17 його покликав і коли він піднявся поверхом вище, побачив відкриту квартиру. При цьому ОСОБА_17 передав йому пакети з речами, сказавши, що його товариш просить закласти ці речі на паспорт. Після цього вони спустились униз, де зустріли ОСОБА_12 , яка допомогла йому - ОСОБА_9 виносити пакети з речами, так як він перебував у стані наркотичного сп`яніння. Після цього вони попрямували до маршрутки. Він, ОСОБА_9 не вчиняв даної крадіжки та особисто не заходив до квартири. ОСОБА_17 не повідомляв його, що збирається вчинити крадіжку та передавши пакети з речами не сказав, що речі викрадені. Про те, що речі викраденні дізнався від працівників поліції. По інкримінованому йому єпізоду крадіжки 14.11.2016, ОСОБА_9 показав суду першої інстанції, що цього дня його наглядно знайомий на прізвище ОСОБА_17 запропонував поїхати за адресою: АДРЕСА_6 за «закладкою», тобто згортком з наркотичної речовиною, залишеним кимось. Зайшовши до підїзду ОСОБА_17 піднявся поверхом вишче, а він залишився чекати. Приблизно через хвилин 15 ОСОБА_14 спустився з телевізором і запропонував піднятись з ним на 9-й поверх. Коли він, ОСОБА_9 , піднявся разом з ОСОБА_17 на 9-й поверх, побачив відкриту квартиру, у якій було темно. До квартири він, ОСОБА_9 , не заходив, а спустився на 6-й поверх,так як зрозумів, що сталась крадіжка. Пояснив, що по нерозумності допоміг ОСОБА_17 винести викрадений телевізор до таксі. Наполягає на тому, що ОСОБА_17 не повідомляв йому що планує пограбування квартири. Під час крадіжки він, ОСОБА_9 , знаходився поверхом нижче, на 8 чи 7 поверсі. ОСОБА_17 спочатку спустився з телевізором, а потім він піднявся разом з ОСОБА_17 до квартири, але зайти до квартири відмовився та повернувся до телевізора, який знаходився поверхом нижче.
Обвинуваченна ОСОБА_12 як в суді першої інстанції, так і в ході перегляду даної справи в апеляційному порядку, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, не визнала, суду першої інстанції показала, що 12.11.2016 приблизно о 18 год. 30 хв. вона разом з ОСОБА_9 та її знайомим на прізвище ОСОБА_17 перебувала за адресою: АДРЕСА_3 . На той час вона була наркотично залежною. Зайшли у під`їзд зазначеного будинку, оскільки саме в цьому підїзді часто залишали наркотики так звані «закладки». ОСОБА_17 побачив, що хтось вийшов з квартири та покликав ОСОБА_9 , а вона в цей час продовжувала обшукувати сходи у підїзді, з метою відшукання наркотиків. В цей момент ОСОБА_9 спускався по сходах з якимись пакетами, перечепився через неї та впав. Вона допомогла піднятись ОСОБА_9 та підняти пакети, після чого допомогла винести пакети, в яких як вона потім дізналась були викрадені речі, а потім заклала викрадені речі на свій паспорт до ломбарду. При цьому обвинувачення у крадіжці вона не визнає. Визнає, що допомагала виносити викрадені речі, а потім допомагала з їх реалізацією. При цьому зазначила, що злочин вона з ОСОБА_9 та ОСОБА_17 заздалегідь не планувала. Дізналась про скоєний злочин, вже коли допомагала ОСОБА_9 виносити викрадені речі.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими у вчиненні інкримінованого їм злочинів, їх винуватість за вказаними у вироку обставинами підтверджується безпосередньо дослідженими у ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції доказами, а саме:
? показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими суду першої інстанції, який показав суду, що обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 він знає, стосунки дружні. Приблизно в листопаді 2016 року ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_12 піти позбирати метал. Зайшли в будинок за адресою: АДРЕСА_3 , піднялись на якийсь поверх. Злочин стався спонтанно. При цьому він сам заходив до квартири, в цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_12 перебували на сходинковому майданчику. Стосовно речей потерпілого, які ОСОБА_14 виніс з квартири, він обвинуваченим пояснив, що за цими речами просили подивитись;

? протоколом огляду місця події від 12.11.2016, відповідно до якого об`єктом огляду являється квартира АДРЕСА_4 . Вхід до даної квартири здійснюється через металеві двері чорного кольору. Під час детального огляду дверей виявлено сліди пошкодження, а саме відсутній нижній врізний замок. В кімнаті № 3 прямо від входу розташовані шафи, які на момент огляду відкриті речі розкидані по підлозі. Обстановка в даній кімнаті порушена;
? протоколом перегляду відеозапису від 12.11.2016 з позакадровою роздруківкою камер відеоспостереження, що розташовані в будинку АДРЕСА_3 від 12.11.2016 за проміжки часу, де до під?їзду заходять три невідомі особи, які в подальшому виходять з будинку з пакетами, в яких знаходяться речі, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні;
? протоколами огляду речей від 21.03.2017, які були вилучені в ході проведення обшуку 16.03.2017 в квартирі АДРЕСА_9 , а саме речей в які були одягнені ОСОБА_9 та ОСОБА_12 під час вчинення злочину;
? висновком експерта від 05.05.2017 № 8-3/1702, відповідно до якого на поверхні наданої на дослідження частини циліндрового механізму замка, вилученої при ОМП 12.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_10 , запакованої в спеціальний пакет Експертоної служби № 2967893, наявні сліди зламу. Сліди знаряддя зламу на частині циліндрового механізму замка залишені на предметами, вилученими в ході проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , а залишені іншими предметами.
Також винуватість ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки 14.11.2016 підтверджується безпосередньо дослідженими у ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції доказами:
? показаннями потерпілого ОСОБА_13 , наданими суду першої інстанції, який показав суду, що 14.11.2016 близько 16 год. 45 хв. він зі своєю сім?єю вийшли з квартири АДРЕСА_8 , зачинивши вхідні двері квартири на 1 верхній замок. Повернувшись додому близько 22 год. 40 хв. та піднявшись на поверх, де розташована його квартира, побачив, що світло не горіло, хоча до цього світло на поверсі горіло. Потерпілий дістав ключі від квартири та присвітив телефоном на двері та побачив зламаний замок, та відкриті вхідні двері до квартири. Замки в дверях квартири були розбиті, серцевини від них валялись на підлозі. Перелік викрадених речей в обвинувальному акті відповідає переліку викрадених речей з квартири;
? показаннями свідка ОСОБА_15 , наданими суду першої інстанції, який показав суду, що приблизно півтора року назад у листопаді місяці він перевозив речі своєї матері до місяця його проживання за адресою: АДРЕСА_6 та переносив речі з машини до квартири. Коли розвантажував автомобіль, біля під?їзду стояло 2 особи, свідок ніс котів і один з чоловіків сказав: «Кіс кіс». Чоловіки стояли біля дверей під?їзду в руках у них нічого не було. Ці події відбувались приблизно о 17-00 год. Пізніше дізнався, що сталось пограбування квартири його сусіда. В подальшому ОСОБА_15 викликали до управління поліції та запропонували впізнати по фотокарткам осіб, які б могли бути причетні до скоєння злочину. ОСОБА_18 впізнав декількох осіб. По виразу обличчя впізнав ОСОБА_9 . На час впізнання свідок пам`ятав осіб, яких бачив біля під?їзду;
? показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими суду першої інстанції, який показав суду, що приблизно в листопаді 2016 року він разом із ОСОБА_9 зайшли в будинок, піднялись на поверх, де він вчинив крадіжку. Злочин стався спонтанно. Стосовно речей потерпілого, які ОСОБА_14 виніс з квартири, він обвинуваченим пояснив, що за цими речами просили подивитись;
? протоколом огляду місця події від 14.11.2016 року, відповідно до якого, об`єктом огляду являється приміщення однокімнатної квартири на 9 поверсі, на вході до якої знаходяться металеві двері, облаштовані двома замками, які зламані. При вході в квартиру коридор, зліва в хід у кімнату в якій знаходиться шафа, диван, стіл, тумба. З шафи та тумби речі розкидані на підлозі та на дивані;
? висновком експерта від 05.12.2016 № 4144/тр, відповідно до якого на зовнішній поверхні частини циліндрового механізму замка є сліди впливу сторонніх предметів, а на внутрішній поверхні слідів впливу сторонніх предметів не виявлено;
? висновком експерта від 05.12.2016 № 4130/тр, наданий на дослідження слід структури матеріалу найбільшими розмірами 57х23 мм., придатний для встановлення групової належності;
? протоколом перегляду відеозапису від 14.11.2016 з позадровою роздруківкою камер відеоспостереження, що розташовані в будинку АДРЕСА_6 від 14.11.2016 року за проміжки часу, де до під?їзду заходять дві невідомі особи, які в подальшому виходять з будинку з пакетами, в яких знаходяться речі, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні;
? протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 11.04.2017, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 за рисами обличчя впізнав особу на фото № 2, як особу яку начебто робила вигляд що шукає під під`їздом кішку, за адресою: буд. АДРЕСА_6 . Згідно додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання, на фотознімку під номером 2 зображений ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
? протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 11.04.2017, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 за рисами обличчя впізнав особу на фото № 1, як особу яку стояла біля дверей під?їзду буд. № 1-А по вул. Двінський, в м. Києві. Згідно додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання, на фотознімку під номером 1 зображений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторона захисту в судовому засіданні від 01.10.2019 зняла з розгляду клопотання, викладене в апеляційній скарзі, про повторний допит обвинувачених та свідка ОСОБА_14 .
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Отже, з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, не вдаючись до повторної оцінки показань обвинувачених, потерпілого та свідків апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними у вироку суду щодо цих доказів, та бере за основу ту оцінку, яка надана їм місцевим судом.
Зокрема апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до показань обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 слід відноситись критично, оскільки згідно вироку Дніпровського районного суду від 07.09.2017, який носить преюдиційне значення, ОСОБА_14 повністю визнав себе винним, за обставинами кримінального правопорушення, згідно яких інкриміновані ОСОБА_9 та ОСОБА_12 злочини, він вчиняв за попередньою змовою з ними, тобто групою осіб.
Крім того, апеляційний суд вважає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо вчинення вказаних злочинів ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за попередньою змовою, про що свідчить узгодженість дій обвинувачених під час вчинення злочину, а також їх подальші дії, такі як збут викрадених речей.
В той же час, показання потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 , в сукупності з наявними письмовими доказами по справі, в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, є правдивими, логічними, взаємодоповнюваними та взаємоузгодженими між собою та іншими доказами.
Не викликають сумнівів також і наявні в матеріалах справи письмові докази: протокол огляду місця події від 12.11.2016, протоколи перегляду відеозаписів від 12.11.2016 та 14.11.2016, протоколом огляду речей від 21.03.2017, висновками експертів від 05.05.2017 № 8-3/1702, від 05.12.2016 № 4144/тр, від 05.012.2016 №4130/тр, протоколами пред?явлення особи для впізнання за фотознімком від 11.04.2017.

Оцінюючи вказані письмові докази суд визнає їх належними, такими, що прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, зокрема час, місце, спосіб вчинення обвинуваченими таємного викрадення чужого майна, та допустимими, так як досліджені судом докази отримані в порядку встановленому КПК України, при їх отриманні не було допущено істотних порушень прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вказані докази як в своїй сукупності, так і кожен окремо доводять вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_12 злочинних дій, які підлягають кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України.
Таким чином, попри наведені в апеляційних скаргах захисниками доводи, судом першої інстанції повністю виконані вимоги ч.1 ст.94 КПК України і здійснена ним оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, відповідно до вимог закону, при цьому кожен доказ оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку і обґрунтовано визнав доведеним у поза розумний сумнів вину ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

За таких обставин, оскільки порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у інкримінованих їм злочинах колегією суддів не виявлено, а доводи апеляційних скарг захисників свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку не знайшли, то підстав для скасування вироку місцевого суду, як того просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом обвинуваченій ОСОБА_12 покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м?якість, то вони також свого підтвердження в ході їх перевірки в апеляційному суді не знайшли, на що вказує слідуюче.
Так, апеляційна скарга прокурором подається лише в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_12
згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при визначенні як виду, так і міри покарання ОСОБА_12 цих вимог закону дотримався та врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винної, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема судом враховано, що ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, обвинувачена раніше судима, не працює, не одружена, має на утриманні малолітню дитину доньку ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, її майновий стан, посередню характеристику за місцем проживання, наявність захворювань. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 судом не встановлено, обставиною, що обтяжують її покарання суд визнав вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
А тому, з урахуванням вказаних обставин, завданих наслідків, захворювань обвинуваченої, а також наявності у неї на утриманні малолітньої дитини, суд дійшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_12 покарання у виді п?яти років позбавлення волі із подальшим її звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.79 КК України.
За даних обставин, виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст.65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд апеляційної інстанції знаходить апеляційні вимоги прокурора про м?якість призначеного обвинуваченій ОСОБА_12 покарання безпідставними, поза як судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про можливість застосування до ОСОБА_12 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відтак, оскільки в поданій апеляційній скарзі прокурором не наведено об`єктивних доводів чому призначене ОСОБА_12 покарання є явно несправедливим, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку, як того просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 та захисників обвинувачених ? адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2018 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за ч.3 ст.185 КК України? залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №755/6893/17
Апеляційне провадження № 11-кп/824/126/2019
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_19
Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1