Номер провадження: 11-сс/813/1300/19
Номер справи місцевого суду: 494/664/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.06.2019 року по кримінальному провадженню №0000177 від 04.06.2019 року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Березівського ВП Лиманського відділу ГУ НП Одеській області слідчого ОСОБА_6 , погоджене прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , та в рамках кримінального провадження №0000177 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 04.06.2019 року в ході огляду місця події в службовому кабінеті №7 Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Березівка, вул. Мічуріна, 3, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане ВДАЇ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим 18 березня 2009 р., на ім`я ОСОБА_8 , адреса АДРЕСА_1 , особливі відмітки з правом користування: ОСОБА_9 , на легковий седан-в, марки «OPEL», моделі «OMEGA» номер шасі НОМЕР_2 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1996 р. випуску.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що зазначене в клопотанні майно є речовим доказом, яке буде використане в подальшому в процесі доказування, а тому на теперішній час існують достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, в порядку передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Апелянт посилається на те, що слідчим суддею було постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального законодавства, оскільки слідчим суддею не оцінено достатньою мірою розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника, не взято до уваги те, що із клопотання та доданих матеріалів не можливо чітко встановити, що арештоване майно дійсно є речовим доказом. Мотивуючи звернення до апеляційного суду зі скаргою, апелянт зазначає, що клопотання слідчого в районному суді було розглянуто за його відсутності. Вперше ним було подано апеляційну скаргу у строки, передбачені КПК України, однак ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.07.2019 року його скаргу було повернуто на підставі п.4 ч.3 ст.299 КПК України та дізнавшись про таку ухвалу ОСОБА_5 невідкладно подав апеляційну скаргу.

У відповідності до положень ч.4 ст.405, ч.4 ст.107 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності сторін провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки сторони провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому прокурором подано заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, в якій прокурор також зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 .

Апеляційний розгляд також проведено за відсутності апелянта ОСОБА_5 , оскільки останній будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи за допомогою телефонограми, в судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, у зв`язку з чим суд оцінює таку поведінку апелянта, як небажання останнього особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначене в оскаржуваній ухвалі майно, належить ОСОБА_5 , оскільки вилучено у останнього.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_5 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується строку звернення ОСОБА_5 з апеляційною скаргою, апеляційним судом встановлене таке.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника майна, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі ОСОБА_5 або його представника. Копія оскаржуваної ухвали ОСОБА_5 отримана 12.06.2019 року. Вперше апеляційна скарга подана ОСОБА_5 19.07.2019 року, однак ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року повернута апелянту на підставі п.4 ч.3 ст.399 КПК України, копія якої надіслана апелянту 12.07.2019 року. Матеріали провадження не містять підтвердження про вручення ОСОБА_5 ухвали апеляційного суду. Вдруге апеляційна скарга подана 23.07.2019 року. За таких підстав, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК України, апеляційний суд вбачає наявність підстав для поновлення ОСОБА_5 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 10.06.2019 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів справи СВ Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській областіпроводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000177від 04.06.2019 року за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 03 червня 2019 року о 22:00 год. по вул. Горького, м. Березівка, Одеська область, співробітниками Березівського ВП у складі екіпажу «Перс 9» був зупинений автомобіль «OPEL», моделі «OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , де при перевірці свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, встановлена відсутність відомостей даного свідоцтва в базах даних, в тому числі ІПНП (ЦУНАМІ) розділ НАІС АМТ, а також виявлення ознак підробки СРТЗ та його виготовлення на копіювально-множному апараті.
За даним фактом 04.06.2019 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
04.06.2019 року в ході огляду місця події, за адресою: за адресою: Одеська область, м. Березівка, вул. Мічуріна, 3., вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .
05.06.2019 року слідчий СВ Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Березівського районного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 .
Клопотання слідчого мотивоване тим, що зазначене майно відповідає критеріям визначеним ст.ст. 167, 170 КПК України та накладення арешту необхідно для проведення слідчих дій, а саме відповідних судових експертиз.
Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини на які посилається слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно фактично відповідає вимогам ст.171 КПК України та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, пославшись на вимоги ст.170 КПК України, задовольнив клопотання, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно, як на таке, що має ознаки набутого в результаті вчинення злочину, а тому до моменту з`ясування істини у кримінальному провадженні повинно бути арештовано, з метою недопущення його знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді і вважає, що майно, яке було вилучено під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням його відповідності критеріям ст.167 КПК України, а також необхідності на даній стадії досудового розслідування перевірки версії щодо можливого факту отримання вказаного майна в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а тому на даній стадії досудового розслідування може бути речовими доказами, оскільки не виключена можливість того, що це майно є безпосереднім предметом злочину.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність рішення слідчого судді про накладення арешту з посиланням на те, що в матеріалах справи відсутні докази, арештоване майно дійсно є речовим доказом, оскільки така позиція спростована постановою слідчого від 04.06.2019 року про приєднання до матеріалів кримінального провадження свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АК01112ІІ, а також, з огляду на те, що в даному випадку арешт накладено з метою необхідності на даній стадії досудового розслідування перевірки версії щодо можливого факту отримання вказаного майна в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а тому на даній стадії досудового розслідування може бути речовими доказами, оскільки не виключена можливість того, що це майно є безпосереднім предметом злочину.
Так, на даній стадії досудового розслідування, відповідно до даних, встановлених досудовим розслідуванням, майно, яке виявлено та вилучено в ході огляду, може бути майном, яке виготовлено та використовувалось незаконно. З огляду на те, що з моменту виявлення до моменту вилучення майна під час огляду минув невеликий проміжок часу, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що вилучене майно може бути предметом злочину злочинних дій, а тому існує ризик знищення або втрати цього майна, а також вбачається необхідність призначення та проведення експертного дослідження вилученого свідоцтва.
При цьому, апеляційний суд враховує, що питання про доцільність подальшого арешту на вказане майно буде перевірено на стадії досудового розслідування на протязі нетривалого часу про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а ОСОБА_5 як законний володілець цього майна або його представник вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України, у разі надання останніми належних доказів щодо законності володіння вказаним майном, та якщо ці речі не були отримані в результаті злочинних дій вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358КК України.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.

Таким чином, вказані обставини, зокрема факт вилучення органом досудового розслідування майна, щодо походження якого та обставин перебування у ОСОБА_5 , апелянт не надав апеляційному суду переконливих доказів щодо законності перебування у останнього арештованого майна, з урахуванням обставин кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України, на думку апеляційного суду, на даній стадії досудового розслідування, обґрунтовують необхідність накладення арешту.

У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_5 строк для звернення з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.06.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.06.2019 року, якою в рамках кримінального провадження №0000177 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 04.06.2019 року в ході огляду місця події в службовому кабінеті №7 Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Березівка, вул. Мічуріна, 3, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане ВДАЇ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим 18 березня 2009 р., на ім`я ОСОБА_8 , адреса АДРЕСА_1 , особливі відмітки з правом користування: ОСОБА_9 , на легковий седан-в, марки «OPEL», моделі «OMEGA» номер шасі НОМЕР_2 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1996 року випуску, залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4