ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/4227/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/3027/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м.Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю в режимі відеоконференці прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:

УхвалоюЛозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт, задоволено клопотання прокурора,застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 жовтня 2019 року включно.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалуЛозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.Апелянт вказує, що ухвала судді є необґрунтованою, оскільки дії обвинуваченого не вірно кваліфіковані, вважає недоведеним існування ризиків, вказаних у клопотанні прокурора. Суддею не вказано чому не можливо застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Прокурором жодних копії матеріалів, якими обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не надано, чим порушено його права на захист. Зазначає про те, що ОСОБА_8 не заперечує проти існування самої сутички, під час якої не мав наміру спричиняти потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а навпаки намагався піти додому та уникнути конфліктної ситуації. Зібрані докази вини обвинуваченого не мають доказової сили, оскільки отриманні у непередбачений законом спосіб. Вважає, що суд вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою не в повній мірі врахував, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, де позитивно характеризується, міцні соціальні зв`язки, проживає разом з родиною, утримує малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, навчається на денному відділенні Харківського національного автомобільно- дорожнього університету.
Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , а саме проти життя та здоров`я особи, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості і неналежності доказів, які досліджуються судом першої інстанції, невірної кваліфікації дій обвинуваченогоне стосуються процесуальної компетенції суду апеляційної інстанції при перегляді ухвали щодо продовження запобіжного заходу. Саме цими доводами захисник обґрунтовує свою незгоду з триманням під вартою, а колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості надати оцінку доводам щодо невинуватості обвинуваченого.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, вчинення вказаного злочину призвело до смерті людини.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про недоведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.
Не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, з висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченим покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_8 є недостатнім.
Поряд з цим належить взяти до уваги, що Харківський апеляційний суд, отримавши апеляційну скаргу до свого провадження, призначив її своєчасно до розгляду, дотримуючись вимог ст.ст.398, 401 КПК України в тому числі стосовно строків призначення справи до розгляду. З метою дотримання ст.28 КПК України щодо розумності строків судового розгляду неодноразово призначав справу до розгляду в апеляційному порядку, але внаслідок об`єктивних причин апеляційний розгляд відкладався, а саме через неоднократне етапування обвинуваченого до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, неможливості своєчасного доставлення останнього до Харківського апеляційного суду та відмови обвинуваченого та його захисника від проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції між апеляційним судом та міськрайонним судом. На час проведення апеляційного розгляду ухвала суду, що оскаржується втратила свою актуальність внаслідок постановлення нового судового рішення, яким обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення права обвинуваченого на захист у зв*язку з ненаданням копій матеріалів, якими прокурор обгрунтовує клопотання не є переконливими. Сам апелянт зазначає, що таких матеріалів не було надано і суду, який розглядаючи клопотання, виходив з даних обвинувального акту та наявних у нього матеріалів кримінального провадження.

Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4