Справа № 296/5513/19
УХВАЛА
Іменем України

07 червня 2019 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянув клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, одруженого, що має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

що підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Слідчий 05.06.2019 звернулася до суду із вказаним клопотанням, в обгрунтування якого зазначила, що СУ ГУНП в Житомирській області розпочато досудове розслідування за матеріалами кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 30.07.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч.2, 3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України.

31.05.2019 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені незаконного придбання, зберігання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та незаконного придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та вказала, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів та, розуміючи невідворотність покарання, може переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також може вчинити інший злочин. Тобто, на думку прокурора, існують ризики, передбачені пп. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому обрати інший запобіжний захід стосовно підозрюваного неможливо.

Підозрюваний заперечив проти задоволення клопотання, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, як-то особисте зобов`язання або домашній арешт. Зазначив, що жодним доказом не доведено існування ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, а підозра у вчиненні тяжкого злочину не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Заслухавши прокурора та підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні, дають підстави вважати, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Тому для вирішення питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, йдеться про «розумну підозру» у вчиненні кримінального злочину, де передбачено як необхідну передумову «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

На підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у інкримінованих діях, органом досудового розслідування зібрано певні докази, які вказують на можливу причетність останнього до його вчинення. Обґрунтованість такої підозри підтверджується наявними у даному кримінальному провадженні фактичними даними, зокрема дослідженими, в ході розгляду даного клопотання, доказами, підстав для визнання яких недопустимими на даний час немає.

Згідно ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на момент розгляду клопотання немає, а доводи, викладені слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні не знайшли свого саме повного підтвердження в ході судового розгляду.

Вчинення особою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Не знайшли свого повного підтвердження доводи слідчого, викладені в клопотанні щодо ризиків за ст. 177 КПК України.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. При цьому, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Разом з тим, оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки (одружений та має на утриманні малолітню дитину) та постійне місце проживання в м.Житомирі, з моменту оголошення йому підозри не ухилявся від явки до слідчого та суду, слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

В зв`язку з цим, зазначені вище обставини, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 208, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:

1) заборонити цілодобово залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду;

3) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4) утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні № 0000189 з приводу обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення;

5) здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на особу, що здійснює розслідування у даному провадженні.

Ознайомити підозрюваного під розпис з ухвалою суду.

Визначити строк дії обов`язків впродовж двох місяців з моменту оголошення ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали суду виготовлено 12.06.2019