Справа № 527/1096/19
провадження № 1-кп/527/161/19
УХВАЛА
іменем України

18 липня 2019 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря
судових засідань - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине кримінальне провадження № 0000497, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 206-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Глобинського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Учасники судового провадження вважали можливим призначення судового розгляду кримінального провадження у відкритому судовому засіданні.
Під час підготовчого судового засідання встановлено, що кримінальне провадження підсудне Глобинському районному суду Полтавської області.

Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України не встановлено.

Обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до вимог ст. ст. 109, 291 КПК України.

Вислухавши прокурора, потерпілу та її представника, обвинуваченого та його захисника, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

03.07.2019 року від ОСОБА_4 надійшла заява про роз`яснення ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21.06.2018 року про накладення арешту.
ОСОБА_4 та її захисник в судовому засіданні заяву підтримали із наведених в ній підстав та крім того пояснили, що вони зверталися до Октябрського районного суду м. Полтави із зазначеною заявою, однак у зв`язку з тим що досудове розслідування по справі завершене їм було відмовлено у її задоволенні, тому роз`яснення повинен надати Глобинський районний суд Полтавської області в провадженні якого перебуває справа.
Прокурор заперечував проти задоволення зазначеної заяви, посилаючись на те, що нормами КПК України передбачено, що роз`яснити судове рішення може тільки той суд, який його виніс.

Захисник та обвинувачений думку прокурора підтримали.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 звернулася за роз`ясненням рішення Октябрського районного суду м. Полтави та норми КПК України встановлюють, що роз`яснити судове рішення може лише суд, який його ухвалив та стаття 380 КПК України не містить будь-яких виключень, суд дійшов висновку, що її заява до задоволення не підлягає.
17.07.2019 року потерпілою ОСОБА_4 подано уточнений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди до розгляду разом з кримінальним провадженням.
Учасники судового провадження не заперечували проти прийняття уточненого цивільного позову та розгляду його одночасно з кримінальним провадженням.
Згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Враховуючи те, що потерпілою ОСОБА_4 уточнений позов подано у встановлений законом строк, суд дійшов висновку про можливість прийняття її уточненого позову та розгляду його одночасно з кримінальним провадженням.
17.07.2019 року ОСОБА_8 подала цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди до розгляду разом з кримінальним провадженням.
Прокурор заперечував проти прийняття його до розгляду з кримінальним провадженням, посилаючись на те, що ОСОБА_8 не визнана потерпілою у кримінальному провадженні.
Потерпіла та її представник, захисник та обвинувачений вважали за можливе прийняти позов цивільного позивача.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_8 в своєму цивільному позові зазначає, що діями ОСОБА_7 їй завдано матеріальну та моральну шкоди, норми КПК України відокремлюють поняття потерпілого та цивільного позивача та не встановлюють, що цивільним позивачем може бути лише особа визнана потерпілою, а на стадії підготовчого провадження суд позбавлений можливості встановити наявність або відсутність майнової та/або моральної шкоди, що можливе лише після з`ясування усіх обставин під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_8 підлягає прийняттю та розгляду його одночасно з кримінальним провадженням.
18.07.2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, грошові кошти належні ОСОБА_7 в межах суми що підлягає до стягнення 8487792,54 грн., з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 та її захисник в судовому засіданні заяву підтримали із наведених в ній підстав та крім того пояснили, що висновком судової економічної експертизи встановлено нанесення ОСОБА_7 збитків, тому ОСОБА_4 заявлено цивільний позов. ОСОБА_7 тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, тому з метою забезпечення виконання цивільного позову просили заяву задовольнити.
Прокурор заявлене клопотання підтримав.
Захисник заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що воно не містить конкретного переліку май на на яке ОСОБА_4 просить накласти арешт, сам факт того, що ОСОБА_7 перебував у розшуку не є підставою для накладення арешту на майно.
Обвинувачений заперечував стосовно заявленого клопотання, посилаючись на те, що на даний час не досліджено обставини справи.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Як зазначено в п.п.4,5 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В своєму клопотанні потерпіла просить накласти арешт на усе нерухоме та рухоме майно та грошові кошти належні ОСОБА_7 .
Разом з тим, клопотання та матеріали кримінального провадження не містять відомостей про перелік майна належного ОСОБА_7 та його вартість.

Накладення арешту на нерухоме та рухоме майно в межах суми цивільного позову у розмірі 8487792,54 грн. є неможливим, оскільки в ході його виконання, арешт на об`єкт накладається в цілому.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що суд позбавлений можливості визначити співмірність між розміром шкоди, зазначеним в цивільному позові вартості майна на яке потерпіла просить накласти арешт, а отже встановити співрозмірність обмеження права власності розміру заявленого цивільного позову, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 61, 128, 170, 173, 314-316, 380 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 206-2 КК України призначити до судового розгляду на 09 год. 30 хв. 02 серпня 2019 року.
Справу розглядати одноособово у відкритому судовому засіданні.
В задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз`яснення ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21.06.2018 року відмовити.
Прийняти уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди до розгляду разом з кримінальним провадженням.
Прийняти цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди до розгляду разом з кримінальним провадженням.
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, грошові кошти належні ОСОБА_7 в межах суми що підлягає до стягнення 8487792,54 грн. відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
У судове засідання викликати прокурора, потерпілу та її представника, цивільного позивача, обвинуваченого та його захисника, свідків.
Оголошення повного тексту ухвали відбулося 22 липня 2019 року о 17:10 год.

Суддя ОСОБА_1