Справа №639/6000/19
Провадження №1-кс/639/2929/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу (клопотання) ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника медичної частини №27 філії ЦОЗДКВС України у Харківській та Луганській областях ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу (клопотання) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на порушення прав під час тримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», -

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга (клопотання) ОСОБА_3 , в якій останній, посилаючись на ст. 206 КПК України, вказувала на ненадання їй належної медичної допомоги працівниками Харківської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях (далі за текстом Медична частина №27), зокрема, вказує на наяність в неї висипань на шкірі та відсутність належного лікування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала вимоги скарги, посилаючись на зазначене вище, просив зобов`язати Медичну частину №27 провести повне обстеження для призначення лікування та провести необхідне лікування.

Представник Медичної частини №27 проти вимог скарги заперечував, посилаючись на надання ОСОБА_3 належної медичної допомоги. Зокрема, вказував, що ОСОБА_3 була оглянута як ним, так і лікарем-дерматологом, їй було встановлено діагноз поверхневий дерматит та призначено лікування: зовнішньо обробка проблемних ділянок шкіри спиртовими медичними салфетками або спиртовий розчин на ватний тампон та мазь «фокорт» (1 раз на добу впродовж 10 діб), внутрішньо таблетки лоратидин. Мазь «фокорт» була надана ув`язненій згідно призначення, препарат «лоратидин» в Медичній частині №27 відсутній.

Прокурор вважав, що вирішення питань, що є предметом скарги ОСОБА_3 , не віднесені ст. 206 КПК України до повноважень слідчого судді суду, в межах територіальної юрисдикції якого утримується особа.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , представника Медичної частини №27, думку прокурора, перевіривши доводи скарги, приходжу до таких висновків.

Статтею 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.
Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.
З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.
Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
Таким чином, підстави для постановлення ухвали щодо зобов`язання ДУ «Харківський слідчий ізолятор» негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді відсутні, оскільки предметом скарги не є його незаконне тримання під вартою.
Положеннями КПК України не передбачено повноважень слідчого судді щодо здійснення в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України судового контролю за додержанням прав, на порушення яких посилається ОСОБА_3 у своїй скарзі (клопотанні).

При цьому на відміну від порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченого статтями 303-308 КПК України, ст. 206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.
Отже, стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.
Таким чином, положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.
Вказаний правовий висновок сформовано в постанові об`єднанної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В пункті 24 рішення по Справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) Європейський суд з прав людини зазначив: суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".
З огляду на викладене, оскільки в поданій скарзі не порушується питання щодо незаконного тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» або застосування насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), а фактично в ній оскаржуються бездіяльність Медичної частини №27, тобто предмет вимог скарги не передбачений статтею 206 та іншими положеннями КПК України, слідчий суддя дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження по скарзі.
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у вищезазначеній постанові об`єднанної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019р. по справі №766/22242/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019р. по справі №822/3059/17.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, окрім іншого, з резолютивної частини із зазначенням порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
В цьому аспекті необхідно зазначити, що згідно правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду від 02.07.2019р. по справі №415/1427/19, від 15.08.2019р. у справах № 219/13349/18, №219/13025/18, а також постанові об`єднанної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17, дана ухвала оскарженню не підлягає.
Керуючись вимогами ст. ст. 206, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження за скаргою (клопотанням) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на порушення прав під час тримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1