"09" жовтня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника ДП «Центр
Державного земельного кадастру» - ОСОБА_4 ,
Як зазначає прокурор, що вищевказані наслідки настали через неправомірні дії службових осіб ГУ Держгеокадастру у Харківській області, ХРФ ДП «Центр ДЗК» та відділу у Печенізькому районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області.
Відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 32, п. А ч. 1 ст. 121 ЗК України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство», громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
Разом з тим, всупереч вищевказаних вимог вищевказаними наказами безоплатно у власність фізичних осіб передано земельні ділянки більшою площею, ніж це передбачено чинним законодавством, що є незаконним.
Як вже зазначалось, 4-ма з вищевказаних наказів передані земельні ділянки, розташовані на території Печенізької селищної ради, площею по 7,2251 га кожна, з яких 7,2251 га ріллі, тобто кожній особі безоплатно було надано на 1,4651 га більше ніж це передбачено чинним законодавством.
Крім того, 7-ма з вищевказаних наказів передані земельні ділянки, розташовані на території Борщівської сільської ради, площею від 4,7616 га до 5,2368 га кожна, з яких вся площа ріллі, тобто кожній особі безоплатно було надано на від 0,0016 га до 0,4768 га більше ніж це передбачено чинним законодавством.
Таким чином, сума збитків з урахуванням ринкової вартості земельних ділянок та незаконного надання зайвої площі безоплатно складає 1 185 101 грн. 51 коп., та на вказану суму і спричинено збитки державі.
Прокурор, посилаючись на ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, з метою недопущення зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення матеріальних об`єктів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити у всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин кримінального провадження, просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив про його задоволення.
Представник Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про арешт майна, посилаючись на те, що вилучені документи не мають жодного відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки земельні ділянки передані у приватну власність та вказала, що вилучення вказаних документів перешкоджає правомірній діяльності підприємства.
04.10.2019 з 10:57 год. по 13:35 год. в ході проведення обшуку, у приміщеннях 6-го поверху 1-го під`їзду будівлі, розташованій за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 5, виявлено та вилучено майно, перелік якого зазначено в протоколі обшуку (а.с. 113-118).
Клопотання про арешт майна 05.10.2019 направлено поштою на адресу суду, та 07.10.2019 отримано судом (а.с. 2-12).
Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідновимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
08.10.2019 першому заступнику начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України тобто у зловживанні службовим становищем, тобто умисному з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використання службовою особою службовим становищем всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки (а.с. 128-143).
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Прокурором доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучені відповідно до протоколу обшуку від 04.10.2019 документи, які зазначені в клопотанні прокурором, підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного вище майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на те, що вилучене під час проведення обшуку майно не стосується кримінального провадження, в межах яких їх подано, оскільки на час розгляду клопотання у суду існує сукупність підстав вважати, що вони є доказом злочину.
Отже, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167, 170-173, 309, 372, 376 ч. 2 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1