ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3265/19 Справа № 216/5307/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000617, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривого Рогу, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 17 грудня 2009 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121. ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2019 року включно.
При продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше судимий, не працює, джерела доходу не має, розгляд кримінального провадження триває, не допитано свідків, тому є підстави вважати про існування ризиків, що обвинувачений, знаходячись на волі, може переховуватись від суду чи впливати на свідків.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року, якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування зазначає, що заявлені прокурором ризики перестали існувати. Він тривалий час перебуває під вартою, а саме з вересня 2016 року. Також зазначив, що добровільно з`явився до слідчого та співпрацював зі слідством, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, мати похилого віку, а також позитивно характеризується за місцем проживання.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свою апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_8 також підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого та додала, що наразі відсутні підстави для тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки прокурором не обґрунтовані заявлені ризики. Також вказала на порушення розумних строків утримання обвинуваченого під вартою. Крім того додала, що обвинувачений сприяв розслідуванню кримінального правопорушення та має міцні соціальні зв`язки.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, раніше судимий, не працює, джерела доходу не має, розгляд кримінального провадження триває, не допитано свідків, а тому є підстави вважати про існування ризиків, що обвинувачений, знаходячись на волі, може переховуватись від суду чи впливати на свідків.
Суд першої інстанції об`єктивно встановив продовження існування визначених ризиків і обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

При цьому апеляційний суд зважає на те, що ОСОБА_5 , раніше вчинив злочин за ч.1 ст. 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, і після звільнення по відбуттю покарання йому знову інкримінується вчинення особливо тяжкий злочин, вбивство людини, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, тому є виправданим продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки для запобігання зазначених вище ризиків недостатньо застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Щодо посилання сторони захисту в апеляційній інстанції на тривалий час розгляду справи і перебування обвинуваченого під вартою понад розумні строки, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, проте враховує критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, передбачені ч.3 ст. 28 КПК України, зокрема, складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження.
За таких об`єктивних обставин, колегія суддів не вбачає істотного порушення загальних засад кримінального провадження розумність строків, передбаченого п.21 ч.1 ст. 7 КПК України та сам факт тривалості судового розгляду у даному випадку не свідчить, що ця обставина перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване оскаржуване судове рішення.
Посилання сторони захисту на те, що судом не було враховано наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків та на сприяння обвинуваченого розкриттю злочину є необґрунтованим і фактично зводиться до переоцінки досліджених судом першої інстанції обставин, які характеризують обвинуваченого. Сам по собі факт наявності в обвинуваченого матері похилого віку, на що посилається сторона захисту, з врахуванням вище наведених обставин, які характеризують облік і поведінку обвинуваченого, колегія суддів, вважає не є достатньо переконливим для ствердження про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а тому і не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4