Постанова
Іменем України
06 червня 2019 року

м. Київ
справа №398/665/17
провадження № 51-9227км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001058, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 28 грудня 2015 року приблизно о 16:00, керуючи автомобілем ЗАЗ DAEWOO Lanos, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в умовах недостатньої видимості, а саме у вечірніх сутінках, на 31 км. +700 м. автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізварино на території Олександрійського району Кіровоградської області, в напрямку від м. Дніпро в бік м. Києва, порушив вимоги п.п. 1.2, 1.5, 2.3 б) та д), 10.1, 14.2 в) та 14.6 г) Правил дорожнього руху України не впевнившись в безпечності маневру, здійснив обгін невстановленого автомобіля, який рухався у попутному напрямку, при цьому виїхав на смугу зустрічного руху та продовжив рух по смузі зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по своїй смузі руху, тобто у зустрічному для ОСОБА_6 напрямку.

В результаті зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля ЗАЗ «DAEWOO Lanos» ОСОБА_7 , отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а водій автомобіля «NISSAN X-TRAIL» ОСОБА_10 , та пасажир цього автомобіля ОСОБА_11 , отримали легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Зазначає про недоведеність вини засудженого у вчиненні злочину та винність іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди. На думку потерпілого, через неповноту судового розгляду суд не з`ясував дійсні обставини, не звернув увагу на протиріччя, які містяться у досліджених доказах. Суд необґрунтовано відмовив стороні захисту в призначенні судової-автотехнічної експертизи. Апеляційний суд, в свою чергу, не виправив допущених судом першої інстанції порушень і лише формально дав оцінку доводам сторони захисту, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення як безпідставну. У поясненнях на касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_12 підтримали подану скаргу потерпілого ОСОБА_7 .
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , його представник адвокат ОСОБА_9 та засуджений підтримали подану касаційну скаргу, прокурор та представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга потерпілого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачена.
Доводи потерпілого щодо неповноти судового розгляду, а також його незгода з оцінкою доказів, яка надана судами, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Натомість зазначені обставини з достатньою повнотою були перевірені судом апеляційної інстанції, який не встановив підстав для скасування чи зміни вироку та навів належні і достатні мотиви та підстави ухвалення рішення.
При цьому, з оскаржених рішень слідує, що суди ретельно перевіряли доводи потерпілого, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Колегія суддів погоджується з викладеними у судових рішеннях мотивами, з яких ці доводи визнані необґрунтованими.
Висновок суду про порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, яке полягає у тому, що він всупереч вимогам пунктів п.п. 1.2, 1.5, 2.3 б) та д), 10.1, 14.2 в) та 14.6 г) Правил дорожнього руху України, не впевнившись в безпечності маневру, здійснив обгін невстановленого автомобіля, який рухався у попутному напрямку, при цьому виїхав на смугу зустрічного руху та продовжив рух по смузі зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по своїй смузі руху, підтверджений рядом досліджених доказів. Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , даними протоколів оглядів місця події, проведення слідчого експерименту з фототаблицями за участі свідка ОСОБА_15 , висновками експертиз.
Зібрані у справі докази у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме те, що дії водія ОСОБА_6 не відповідали зазначеним вище вимогам Правил дорожнього руху України і знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками (отримання потерпілими ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та ОСОБА_10 та ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень), а доводи потерпілого про неналежне встановлення події цього злочину є непереконливими.
Доводи потерпілого щодо невідповідності висновку інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи фактичним обставинам кримінального правопорушення були предметом перевірки судом першої інстанції та визнані безпідставними, оскільки даний висновок повністю узгоджується з висновками ряду проведених у ході досудового розслідування експертиз. Окрім того, суд першої інстанції слушно вказав на те, що при проведенні вказаної експертизи експертом було враховано пояснення ОСОБА_6 , які були надані ним 30 грудня 2015 року, тобто безпосередньо після вчинення ДТП.
У свою чергу суд апеляційної інстанції, виходячи з вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, при перевірці кримінального провадження не встановив порушень при проведенні автотехнічної експертизи та констатував відсутність підстав, які б обґрунтовано викликали сумніви у її достовірності, а тому не знайшов підстав для задоволення клопотання засудженого про проведення під час апеляційного розгляду автотехнічної експертизи.
Верховний Суд не вбачає жодних підстав вважати порушеними вимоги статей 10, 22 КПК України щодо створення необхідних умов для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог КПК України.
Слід зазначити і про те, що для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо в них доведено достовірність фактів і обставин.
У цьому кримінальному провадженні суд дослідив усі надані сторонами докази, які не викликають сумнівів у допустимості та достовірності, з`ясувавши усі обставини, передбачені у ст.91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення проти безпеки дорожнього руху.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в касаційній скарзі не наведено.
Дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковано судом правильно.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну юридичну оцінку вчиненому. Ухвала апеляційного суду вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене покарання засудженому ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статей 65, 75 КК України.
Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу має бути залишено без задоволення, а судові рішення без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3