Провадження № 11-кп/4820/14/19
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000556 від 19.07.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 07 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 07 лютого 2018 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошівка Чорнобильського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого у Хмельницькому Національному університеті викладачем, не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 місяців.
На підставі п. «ѓ» ст.1, ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення автотехнічної експертизи в розмірі 1 370,64 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 25000 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позову відмовлено.
Долю речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 19 липня 2015 року, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Matrix» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по другорядній дорозі з с. Тиранівка Хмельницького району Хмельницької області, при виїзді на головну дорогу Н-03 «Житомир-Чернівці», в порушення вимог п.п.10.1., 10.3., 10.8. Правил дорожнього руху України, а також вимог лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В місці виїзду на дорогу Н-03 «Житомир-Чернівці» де є смуга розгону, по якій водій має рухатися та вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі, ОСОБА_8 перетнув лінії дорожньої розмітки 1.1, що позначає край проїзної частини дороги Н-03 «Житомир-Чернівці» та розмежовує смуги руху у попутному напрямку, які перетинати заборонено, перетнув праву смугу руху в напрямку м. Старокостянтинів та, не давши дорогу транспортному засобу, що рухався у попутному напрямку руху, відразу виїхав на ліву смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-Daewoo Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна м`яких тканин в проекції правої ключиці з напрямком до правої молочної залози, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки) та крайового перелому долонної поверхні основи середньої фаланги 4-го пальця правої кисті без зміщення уламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги п.п.10.1, 10.3, 10.8 Правил дорожнього руху України, а також вимогу лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, зміст яких полягає в наступному:
10. Початок руху та зміна його напрямку.
п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п.10.3. У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
п.10.8. Якщо в місці з`їзду з дороги є смуга гальмування, водій, який має намір повернути на іншу дорогу, повинен своєчасно перестроїтися на цю смугу - і знижувати швидкість тільки на ній.
Якщо в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі.
34. Дорожня розмітка.
Горизонтальна розмітка має таке значення :
1.1.(вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;
Лінію 1.1. перетинати забороняється.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ст.417 КПК України, за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, а також просить відмовити у задоволенні цивільного позову в повному обсязі.
Крім того, просить під час апеляційного розгляду справи повторно дослідити висновок експерта №418 А від 24.02.2016 та висновок експерта №114 А від 23.05.2016 року, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.07.2015 року; протокол слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_11 , а також допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та експерта ОСОБА_15 .
Свої вимоги аргументує невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не надав належної оцінки кожному дослідженому доказу окремо, щодо його допустимості та належності, ряд доказів, покладених в основу обвинувального вироку, містять припущення, а усі сумніви щодо тих чи інших обставин повинні трактуватись на користь обвинуваченого.
Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до помилкового висновку про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, при цьому своє рішення обґрунтував доказами, які були досліджені з грубим порушенням процесуального законодавства, всупереч вимогам ст.370 КПК України.
Місцевим судом невірно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме не враховано, що смуга розгону в місці ДТП відсутня, через руйнування її асфальтного покриття і водії транспортних засобів, що виїжджали з другорядної дороги, вимушені відразу виїжджати на праву смугу руху, а тому в його діях відсутнє порушення п.10.8. Правил дорожнього руху.
Звертає увагу ОСОБА_8 і на неправильність кваліфікації його дій, так як місцевим судом не враховано, що місце прилягання другорядної дороги з с. Тиранівка та дороги Н-03 «Житомир-Чернівці» на 171 км+244 м є перехрестям, тому він керувався Розділом 16 ПДР проїзд перехресть, в даному випадку йдеться про проїзд нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг.
Вказує, що автомобіль ЗАЗ рухався зі значно більшою швидкістю ніж була зазначена в ході експертного дослідження, що є порушенням Правил Дорожнього руху з боку ОСОБА_11 , так як він наближався до ділянки дороги де можливий виїзд інших транспортних засобів з другорядної дороги і він повинен був врахувати це при виборі швидкості руху, якби він рухався з допустимою швидкістю то зміг би зупинити свій автомобіль, застосувавши екстрене гальмування.

Місцевим судом, як звертає увагу ОСОБА_8 , не враховано, що при встановленні вини того чи іншого водія у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди слід було б не тільки враховувати наявність переваги у русі одного з них, але й встановлювати його можливість уникнути зіткнення на виконання вимог п.12.3 ПДР.

Також судом першої інстанції при розгляді справи не враховано практику Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду, які вважають, що при дорожньо-транспортній пригоді, за участі 2-х учасників, дії кожного знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку, і тому слід з`ясувати ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Вважає, що суд не аргументував свого висновку про його винуватість на основі досліджених доказів, розкриваючи фактичні дані підтверджені кожним з них, а обмежився звичайним перерахунком цих доказів.

Під час судового розгляду встановлено, що ряд доказів є недопустимими і не можуть братись судом до уваги при встановленні фактичних обставин, а саме: протокол огляду місця ДТП від 19.07.2015 року отримано з грубим порушенням вимог КПК (проводився з участю свідків, яких запросив ОСОБА_11 та які були зацікавленими особами); у висновку автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи містяться припущення, що робить її недопустимим доказом.

Щодо вирішення цивільного позову то вирок, на думку ОСОБА_8 , не містить обґрунтування розміру відшкодування шкоди, присудженого до стягнення на користь потерпілої.

Також, як звертає увагу обвинувачений, при призначенні йому покарання у виді штрафу, місцевий суд не зазначив його розміру у грошовому виразі, обмежившись визначенням розміру штрафу в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, представника потерпілої, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, повторно дослідивши докази під час апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у порушенні Правил дорожнього руху за обставин встановлених та викладених у вироку, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_10 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості, зокрема:
-показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що автомобіль «Hyundai Matrix» червоного кольору під керуванням ОСОБА_8 , виїхав з другорядної дороги на головну не зупиняючись на перехресті, в результаті чого відбулося зіткнення. При цьому, автомобіль «Hyundai Matrix» на момент зіткнення перебував під кутом до їх авто та їх напрямку руху. З початку виявлення небезпеки в русі, чоловік почав вживати заходів до зупинки їх автомобіля та сигналив червоному автомобілю;
-показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що він керував автомобілем «ЗАЗ-Daewoo Sens» та на під`їзді до повороту на с. Тиранівку побачив автомобіль «Hyundai Matrix», який не зупиняючись та не гальмуючи виїхав на головну дорогу зі швидкістю близько 40 км/год., «Hyundai Matrix» рухався навперейми руху автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Sens», а тому ОСОБА_11 застосував екстрене гальмування. Однак, уникнути зіткнення не вдалось;
-показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо гальмування автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Sens» до зіткнення, а також щодо відповідності вихідних даних зазначених у схемі місця ДТП із фактичними обставинами пригоди;
-даними, зафіксованими у протоколі огляду місця ДТП від 19.07.2015 року;
-даними, зафіксованими у протоколі слідчого експерименту від 24.09.2015 року за участі свідка ОСОБА_11 щодо обставин ДТП;
-висновками експерта №418А від 24.02.2015 року та №114А від 23.05.2016 року.

Ці докази суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки вони фактично співпадали між собою та були повністю підтверджені усією сукупністю.

Всупереч доводам сторони захисту, місцевим судом надано оцінку всім учасникам події, в тому числі і діям свідка ОСОБА_11 (учасника ДТП), який відповідно до висновку експерта від №418А від 24.02.2015 року не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем обвинуваченого в момент виникнення небезпеки, тоді як останній таку технічну можливість мав.
Місцевий суд з`ясував, хто з водіїв створив небезпечну дорожню обстановку, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, та хто мав можливість уникнути зіткнення, тобто суд з`ясував як характер допущених порушень так і ступінь участі кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку.

Як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.

Зокрема, призначено та проведено судову автотехнічну та судову транспортно-трасологінчу експертизи. Усі вихідні дані для проведення експертиз бралися з належних і допустимих доказів, а саме показань самого обвинуваченого; свідка; протоколу огляду місця події; схеми ДТП та інших письмових матеріалів кримінального провадження.

Всупереч доводам обвинуваченого, місцевий суд не мав підстав для визнання недопустимими доказами висновки зазначених експертиз.

Так, вищезазначені висновки із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК складені ОСОБА_15 , який є кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК, внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК.

В ході апеляційного розгляду експерт ОСОБА_15 дав відповідь на усі спірні запитання та повністю підтримав висновки експертиз.

Доводи сторони захисту про зацікавленість свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які залучалися до проведення огляду місця ДТП з ініціативи ОСОБА_11 , не заслуговують на увагу, так як спростовуються показаннями вказаних свідків в суді як першої так і апеляційної інстанцій. Зокрема, дані свідки пояснили, що були залучені до огляду місця події слідчим, приймали безпосередньою участь у даній слідчій дії, за результатами якої підписували схему ДТП. Жодних доказів їх зацікавленості стороною захисту надано не було.

Не ґрунтується на вимогах закону твердження захисту про недопустимість такого доказу, як висновку автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи, з підстав того, що у ньому міститься припущення місця зіткнення транспортних засобів.

При цьому, кримінальний процесуальний кодекс визначає докази недопустимими, якщо вони отримані із порушенням (істотним) вимог цього кодексу. Однак сторона захисту у поданій апеляційній скарзі не навела таких даних, не зазначила, які ж порушення були допущені експертом у своєму висновку, в чому саме вони виражалися, яким чином неможливість встановлення експертом місця зіткнення автомобілів робить такий висновок недопустимим доказом. Не врахувала сторона захисту і того, що висновок судового експерта не має для суду наперед встановленої сили. Водночас, дослідивши кожен із доказів, та сукупність доказів у їх взаємозв`язку, місцевий суд зробив обґрунтовані висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, та з кваліфікацією його дій за ч.1 ст.286 КК України.

Призначене ОСОБА_8 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Дотримано місцевим судом і вимог закону щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень п. «г» ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнено його від відбування покарання.

Вирішено відповідно до вимог закону і заявлений у справі цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 .

Підстав для скасування чи зміни вироку суду колегією суддів не встановлено.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 07 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 залиши без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4