справа №176/1857/19
провадження №1-в/176/343/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , представника Жовтоводської ВК № 26 за довіреністю ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи Жовтоводської виправної колонії (№ 26) клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, засудженого: 30.05.2017 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі 3 роки 6 місяців, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 засуджений 30.05.2017 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі 3 роки 6 місяців. Початок строку відбування покарання 25.04.2017 року, кінець строку відбування покарання 20.08.2020 року.
Засуджений ОСОБА_5 заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Заслухав засудженого, який підтримав клопотання з посиланням на підстави викладені в ньому, додатково пояснив, що бажає повернутися до суспільно - корисного життя та підтримувати матір, яка є пенсіонером, та з якою підтримує родинний зв`язок, крім того підтвердив наявність як заохочень так і стягнень під час відбуття покарання, представника Жовтоводської ВК №26, який підтримав клопотання засудженого, оскільки засуджений має заохочення, підтвердив, що останній також мав 1 стягнення, яке погашене, інших нарікань до засудженого немає, тому заслуговує на умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, думку прокурора, який заперечував на задоволенні клопотання, додатково пояснив, що засуджений став на шлях виправлення, але не довів, що дійсно виправився, крім того після накладення стягнення протягом 2019 року не мав жодного заохочення, при цьому рішення адміністративної комісії установи та характеристик на засудженого, відповідають не достатності виправлення останнього, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання чи клопотання.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання.

При цьому звернув увагу, що головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

Пленум Верховного Суду України також звернув увагу на те, що сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи та інше.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_5 знаходиться з 27.04.2017 року, з цього часу утримувався в державній установі Криворізькій установі виконання покарань, характеризувався посередньо, заохочень не мав, стягнень не мав. До праці не залучався.

З 26.07.2017 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

За період відбування покарання в Жовтоводській ВК № 26, тобто за останній рік відбуття, засуджений має 3 заохочення, та після того, а саме 18.12.2018 року отримав 1 стягнення у вигляді попередження за порушення розпорядку дня.

Суд враховує, що у засудженого відбувалися позитивні прояви в поведінці, вони заслуговують на увагу. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, в тому числі період попереднього ув`язнення в СІЗО, а не лише період протягом 2018 року за який отримував заохочення, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Більш того після отриманих заохочень поведінка засудженого ОСОБА_5 змінилася на негативну, що витікає із накладеного по відношенню до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження. Після якого жодного заохочення від адміністрації установи виконання покарань до теперішнього часу не отримував та будь яким чином з позитивної сторони себе не виявив.

Згідно довідки медичної частини установи є працездатний та може виконувати будь-яку роботу (арк. ос. спр. 20 т. 1 ч. 2).
Крім того засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, та отримати за весь цей час бодай хоч одне заохочення. Але жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується в період перебування в СІЗО мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику.
Більш того будь-яких проявів участі засудженого ОСОБА_5 в суспільно-корисному житті колонії чи його участі в програмах диференційованого виховного впливу, судом не встановлено. Як то за програмами «Фізкультура і спорт», Правова освіта, «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», тощо, подання останнім за власною ініціативою такої заяви до участі та прийняття в участі, такі обставини та докази по ним в матеріалах особової справи відсутні.
Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що наявність 3 заохочень, які були застосовані на протязі останнього 2018 року та одного стягнення від 18.12.2018 року у вигляді попередження за порушення розпорядку дня установи, не утворює підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 як такому який став на шлях виправлення.
Більш того накладення по відношенню до засудженого стягнення після застосованих заохочень вказують лише на негативні зміни в поведінці останнього та небажання ставати на шлях виправлення та після цього будь - яких жодних змін до позитивної поведінки з боку засудженого не було.
Як вбачається з матеріалів клопотання та особової справи в них відсутні жодні юридичні документи, які підтверджують що засуджений під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, а також, що був офіційно працевлаштований на виробництві установи, як то трудовий договір чи контракт чи інший документ, що вказує на формальність застосованих по відношенню до засудженого ОСОБА_5 заохочень.
Крім того, ОСОБА_5 , розглядався на адміністративній комісії установи 26.04.2018 року, 20.06.2019 року, відповідно до ст. 101 КВК України та йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення. Відповідно до ст. 82 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 30.11.2018 року, 20.06.2019 року - відмовлено. Відповідно до ст. 81 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 20.06.2019 року відмовлено, як такому, що не довів своє виправлення.
Відмова засудженого ОСОБА_5 , від переведення до дільниці соціальної реабілітації, за його заявою, вказує на його відмову і не бажання від проходження подальшого шляху виправлення, як особистості засудженого (арк. ос. спр. 34 т. 1 ч. 2).
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який є судимий та відбуває покарання за тяжкий злочин проти власності, а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , виходячи з встановлених обставин у сукупності щодо його поведінки та відношення до праці, є передчасним та клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1