Постанова
Іменем України

13 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 657/950/14
провадження № 51-2630 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000092 від 14 квітня 2014 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до ОСОБА_7 не застосовано. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Згідно з даним вироком, ОСОБА_7 , працюючи дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області, будучи капітаном міліції, у відповідності до свідоцтва НОМЕР_1 про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , маючи згідно посвідчення водія серії НОМЕР_3 виданого МВ РЕР смт. Каланчак УДАІ УМВС України в Херсонській області 17 вересня 2011 року, право керування автомобілями категорії «В», 14 квітня 2014 року приблизно о 15 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_4 , ходова частина, рульове управління й робоча гальмівна система якого знаходились в робочому стані та забезпечували водію технічну можливість контролювати напрямок руху автомобіля, здійснювати його гальмування з наявною ефективністю, аж до зупинки, у позаслужбовий час рухався по вул. Зої Космодем`янської в смт. Каланчак, поблизу території колишньої заготівельної контори, не вживаючи заходів до зменшення швидкості руху, рухаючись з приблизною швидкістю 100 км/год., при допустимій швидкості руху в населеному пункті не більше 60 км/год, не обравши допустиму швидкість руху на заокругленій ділянці дороги, втратив керування над рухом автомобіля, внаслідок чого виїхав на узбіччя полоси зустрічного руху транспортних засобів, допустивши необережність у виді недбалості, тобто не передбачивши можливості настання суспільного небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, порушивши вимоги п.п. 11.2., 11.3., 12.1., 12.4., 13.1. Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась у попутному напрямку по краю проїзної частини зустрічної смуги руху дороги по вул. Зої Космодем`янської з дотриманням абз.2 п. 4.1. Правил дорожнього руху, відповідно до якого: «Пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів». Внаслідок наїзду автомобілем ВАЗ 2108 під керуванням ОСОБА_7 на ОСОБА_9 останній заподіяно наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма шиї - повний розрив атлант - окципитального з`єднання, розрив і руйнування продовгуватого і спинного мозку з масивним крововиливом в навколишні м`які тканини; закрита тупа травма спини - компресійний перелом 6-го грудного хребця з розходженням хребта, розривом спинного мозку, крововиливи в корені легенів, ворота нирок, печінки, брижі кишечнику; садна на правій боковій поверхні тіла, правій гомілці - внаслідок яких остання загинула на місці пригоди.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, та змінити вирок суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_7 акту амністії. Вказує на те, що аналізуючи докази, встановлені судом першої інстанції та враховуючи покази допитаних в судовому засіданні свідків, судом фактично встановлено обставини перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції вказаним доказам надано неправильну оцінку, що вказує на невідповідність вказаних судових рішень вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Також зазначає, що версія сторони захисту про те, що ОСОБА_7 вчинив ДТП, будучи в стані якогось душевного хвилювання, якому передував конфлікт з його товаришами, які не давали йому сісти за кермо автомобіля, не у повній мірі відповідає фактичним обставинам справи і лише у тій частині, що йому не давали сісти за кермо у нетверезому стані, що повністю узгоджується з показами свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем цього конфлікту. Посилається на безпідставну критичну оцінку судами першої та апеляційної інстанції показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 щодо перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки їх покази в сукупності з іншими доказами вказують саме на те, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції не надано критичної оцінки показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Також апеляційним судом залишено поза увагою той факт, що судом першої інстанції під час допиту лікаря ОСОБА_19 у судовому засіданні не з`ясовано, з якою метою і за яких обставин ОСОБА_19 зазначив про останнє вживання алкоголю ОСОБА_7 у кількості 1 л пива. Ці питання суд лікарю не ставив і звісно ж відповідей на них не отримав, при тому, що в ухвалі апеляційного суду Херсонської області від 02 березня 2015 року зверталася увага на неповне дослідження обставин вчинення злочину ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння. Повідомив, що версія сторони захисту про дитину, яка нібито створила перешкоду для руху ОСОБА_7 , що призвело до маневрування по проїзній частині, повністю спростовується висновком експерта Миколаївського відділення ОНДЇСЕ від 07.11.2016 року №683, бо показання водія ОСОБА_7 з технічної точки зору викликають сумніви, оскільки отримання технічно достовірного висновку може бути засноване тільки на технічно достовірних вихідних даних. Згідно з цим же висновком, як би ОСОБА_7 рухався з безпечною, допустимою швидкістю, дозволеному в населеному пункті, а також з огляду на дорожню обстановку і застосовуючи відповідні адекватні прийоми управління в даній дорожній ситуації ОСОБА_7 мав би технічну можливість запобігти втраті поперечної стійкості автомобіля і виїзд його за межі проїзної частини. Порушення всіх цих вимог і слугувало причиною ДТП, внаслідок якої загинула людина.
У запереченні на касаційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_20 просить касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишити без змін. Вказує на те, що по справі допитано 27 свідків обвинувачення які були заявлені прокурором. Всі зазначені свідки дали пояснення суду, що не бачили, щоб ОСОБА_7 вживав алкогольні напої та не бачили у нього ознак алкогольного сп`яніння. Жодним дослідженим в судовому засіданні письмовим доказом перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння не підтверджується. Проведеним медичним оглядом ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 не виявлено, що було підтверджено у судовому засіданні лікарем, який оглядав ОСОБА_7 . Зазначає, що у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи потерпілою та її представником не ставилося питання про повторне дослідження доказів та повторний допит свідків. Потерпіла та її представник в судовому засіданні відмовилися від дослідження доказів та допиту свідків після неодноразового роз`яснення цієї можливості судом. Натомість потерпіла посилається виключно на неправильну оцінку доказів судом першої інстанції і що саме нібито неправильна оцінка доказів потягла за собою застосування Закону України «Про амністію в 2016 році». Повідомляє, що потерпіла знову ставить питання про проведення оцінки доказів. У касаційній скарзі відсутні будь які посилання на неправильне застосування закону судом апеляційної інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор касаційну скаргу підтримала та просила задовольнити. Потерпіла у судове засідання не з`явилась та подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Переглядаючи судові рішення, касаційний суд виходить із установлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та кваліфікація його дій за ч. 2 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Залишаючи апеляційну скаргу потерпілої без задоволення та погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині не доведення факту вчинення засудженим злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції обмежився формальним наведенням висновків суду першої інстанції про те, що актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.04.2014 року не встановлено за наслідками зовнішнього огляду ознак перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння. Також послався на показання свідка лікаря ОСОБА_19 , який проводив медичний огляд ОСОБА_7 .
В акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 квітня 2014 року, в розділі 16 лікарем ОСОБА_19 , яким був складений акт медичного огляду, були зазначені відомості про вживання алкоголю ОСОБА_7 , а саме: двох пляшок пива приблизно 1 літру.
У той же час, суд апеляційної інстанції в постановленій ухвалі не навів мотивів та не обґрунтував підстав, з яких він відхилив доводи апеляційної скарги потерпілої про неможливість покладання в основу вироку показань свідка ОСОБА_19 про відсутність зовнішніх ознак сп`яніння, оскільки він є лікарем-терапевтом, щодо якого відсутні відомості про проходження тематичного удосконалення за спеціальною програмою, як це передбачено законодавством. Поза увагою апеляційного суду залишились також доводи апеляційної скарги потерпілої про неповне дослідження судом обставин вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки суд, відхиляючи як неналежний доказ зазначені в акті медичного огляду відомості про вживання ОСОБА_7 алкоголю у кількості 1 л пива через відсутність відомостей про джерело отримання цієї інформації, не з`ясував вказане питання під час допиту у якості свідка лікаря ОСОБА_19 . Залишивши без будь-якого обґрунтування в постановленій ухвалі доводи апеляційної скарги потерпілої в цій частині, апеляційний суд в той же час погодився з тим, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх як належний доказ вживання алкоголю ОСОБА_7 , у зв`язку з відсутністю відомостей про те, з яких джерел ці відомості отримані. При цьому, вказані відомості зафіксовані в акті саме лікарем ОСОБА_19 , який був безпосередньо допитаний під час судового розгляду. В постановленій ухвалі жодних мотивів для відхилення доводів апеляційної скарги потерпілої в частині допущеної неповноти судового розгляду під час допиту свідка ОСОБА_19 не наведено.
Окрім того, як в своїй апеляційній, так і в своїй касаційній скарзі потерпіла посилається на те, що перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння підтверджувалось також показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , наданими ними під час судового розгляду.
Вказані твердження апеляційної скарги потерпілої залишились поза увагою апеляційного суду, який обмежився наведенням короткого викладу показань свідків, викладених у вироку, без наведення мотивів з яких відхиляє доводи апеляційної скарги потерпілої. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що потерпіла наводила у своїй апеляційній скарзі доводи не про порушення судом першої інстанції порядку допиту або неповноту допиту вказаних свідків, що могло бути підставою для їх повторного дослідження в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, а про порушення ст. 370 КПК України в частині оцінки судом показань вказаних свідків наведених у вироку суду, що могло бути перевірено апеляційним судом шляхом відтворення технічного запису судового засідання.
Відтак, апеляційний суд доводів апеляційної скарги потерпілої належним чином з достатньою повнотою не перевірив, свій висновок про залишення без змін вироку суду першої інстанції та мотивів відхилення доводів апеляційної скарги потерпілої належним чином не обґрунтував, тим самим порушивши вимоги ст. 419 КПК України.

Що стосується доводів касаційної скарги потерпілої щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість та через порушення Закону України про кримінальну відповідальність через звільнення від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», необхідно зазначити наступне.
Положеннями статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» чітко визначено, що амністія не застосовується до осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З аналізу наведеної норми слідує, що факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо впливає на можливість застосування до такої особи положень законодавства про амністію.

Окрім того, вказана обставина, у разі її підтвердження, може вплинути на висновки суду щодо необхідності та достатності призначеного покарання.
У зв`язку з цим, з огляду на встановлені під час касаційного розгляду підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, питання щодо призначеного покарання та обґрунтованості підстав для звільнення засудженого від його відбування на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» має бути вирішено в залежності від наслідків нового розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, касаційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно належним чином перевірити обґрунтованість доводів апеляційної скарги потерпілої та постановити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення, яке б відповідало положенням ст. 370 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілої - задовольнити частково.
Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3