Провадження № 11-кп/4820/477/19
Категорія: ч.1 ст.296, ч.3 ст.296, Доповідач: ОСОБА_2
ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому та в режимі відео конференції з приміщення Тернопільського апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002065, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гніздичне Збаразького району Тернопільської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимий Збаразьким районним судом Тернопільської області 11 грудня 2017 року за ч.2 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном 3 три роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

визнаний невинуватитм та виправданий за ч.1 ст.296 КК України за епізодом від 27 вересня 2018 року, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього злочину.

Визнаний винуватим з призначенням покарання :

- за ч.1 ст.296 КК України на 2 роки обмеження волі;

- за ч.3 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.342 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- за ч.2 ст.345 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавленні волі.

Відповідно до ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року у виді 3 років позбавлення волі і призначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 03 листопада 2018 року, зараховано у строк відбуття покарання термін перебування його під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Судом вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
За вироком суду, близько 06-ї години 20 хвилин 21 липня 2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці на території АЗС "ОККО" по вул. Живова, 15 у м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві невизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, безпричинно розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_9 . Під час вказаного конфлікту ОСОБА_7 , розуміючи, що перебуває в громадському місці, де знаходиться значна кількість людей, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у нанесенні тілесних ушкоджень, безпричинно умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя та один удар в ділянку носа та ще один удар у праву частину обличчя. Внаслідок ударів потерпілий втратив рівновагу та впав на асфальтне покриття, після чого ОСОБА_10 наніс близько восьми ударів кулаком правої руки в ділянку тулубу та один удар правою ногою в ділянку голови ОСОБА_9 , чим заподів йому легке тілесне ушкодження.

Крім цього, близько 23-ї години 07 жовтня 2018 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в громадському місці у приміщенні більярдного клубу «Абриколь» по вул. 15 квітня, 6, у м. Тернополі, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажному ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян та дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що перебували на той момент поблизу, підійшов до ОСОБА_11 та долонями обох рук схопив її за груди, внаслідок чого між ними розпочався словесний конфлікт, а через декілька хвилин підбіг до ОСОБА_12 та безпричинно, умисно наніс удар стопою правої ноги у ліву виличну ділянку обличчя, внаслідок чого між ними розпочалась бійка.

У цей момент ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 підбігли до ОСОБА_7 та ОСОБА_12 і припинили бійку.

Однак, ОСОБА_7 , знову наніс ОСОБА_12 удар кулаком в обличчя та відштовхнув ОСОБА_15 , а також наніс удар в обличчя ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які намагались припинити його хуліганські дії.

У результаті злочинної діяльності ОСОБА_7 було грубо порушено громадський порядок, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , наданих їм Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність, а також потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинено легкі тілесні ушкодження.

Крім того, близько 23-ї години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на парковці для автомобілів яка знаходиться поряд із входом у більярдний клуб «Абриколь» по вул. 15 квітня, 6, почав викрикувати нецензурну лексику в сторону поліцейських ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які в складі екіпажу №101 по охороні громадського порядку та дотримання правил дорожнього руху м. Тернополя прибули на виклик, поводив себе агресивно, в результаті чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

На неодноразові прохання працівників поліції припинити свої дії та вести себе спокійно, ОСОБА_7 не реагував та враховуючи те, що його поведінка була агресивною відносно всіх присутніх, супроводжувалась виразами нецензурних та лайливих слів, працівниками поліції ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , спільно із працівниками управління поліції охорони в Тернопільській області було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_7 в порядку ч.3 п.1 ст.45 ЗУ «Про Національну поліцію» спецзасобу «кайданки», забезпечення своєї безпеки, безпеки оточуючих громадян, та задля припинення хуліганських дій останнього.

Будучи затриманим та розуміючи, що перед ним працівник поліції, який перебуває у форменому одязі, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_17 удар стопою правої ноги у ділянку правого кульшового суглобу, та один удар стопою лівої ноги у ділянку правого стегна.

Внаслідок таких дій ОСОБА_7 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість поліцейських роти №3 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_17 та ОСОБА_18 під час виконання ними своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», а також поліцейському роти №3 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_17 спричинено легке тілесне ушкодження.

Крім того, органом досудового розслідування та прокурором ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у тому, що він 27 вересня 2018 року, близько 19 год. 25 хв., перебуваючи у громадському місці у дворі будинку АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, підійшов до ОСОБА_19 та безпричинно умисно штовхнув її у ділянку правого передпліччя та вилив у обличчя медичну зеленку, яку тримав у правій руці, внаслідок чого пошкодив одяг потерпілої.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи висновок суду про доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій, просив вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання за ч.3 ст.296, ч.2 ст.345 КК України та за сукупністю злочинів і вироків.
Уважав, що судом при призначенні покарання судом в достатній мірі не враховано, що він щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , заподіяння внаслідок його дій лише легких тілесних ушкоджень, відсутність з боку потерпілих будь-яких претензій та їх позиція про призначення йому несуворого покарання, перебування на його утриманні малолітньої дитини, дружини та матері, яка є особою з інвалідністю.
Тому уважав, що суд не навів відповідних мотивів неврахування цих обставин та призначив покарання у виді 7 років позбавлення волі, яке не відповідає вимогам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.
У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 18 березня по 02 серпня 2017 року у строк покарання, призначеного за цим вироком, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Збаразького районного суду від 11 грудня 2017 року, оскільки остаточне покарання йому призначено на підставі ст.71 КК України.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 подали до апеляційного суду заяви, у яких просили апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити та пом`якшити призначене йому покарання, оскільки шкода їм відшкодована і жодних претензій до нього вони не мають.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та узагальнених доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг з викладених у них мотивів; думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч.ч.1, 3 ст.296, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими, підтверджені сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У цьому кримінальному провадженні при виборі обвинуваченому заходу примусу суд дотримався наведених приписів.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд урахував, що він, будучи раніше судимим, через незначний проміжок часу, в період іспитового строку вчинив низку злочинів проти громадського порядку і моральності та проти авторитету органів державної влади, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність і відверте та вперте небажання стати на шлях виправлення.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
ОСОБА_7 визнав вину, має на утриманні малолітню дитину, відшкодував потерпілим шкоду і вони не мають до нього претензій, що судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов переконливого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та необхідність призначення йому покарання в межах санкцій статей, за якими він визнаний винуватим.
При призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі, суд обрав найменш суворий спосіб у виді поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Попереднім вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.
Отже, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 7 років позбавлення волі, суд до покарання, призначеного за цим вироком у виді 4 років позбавлення волі частково приєднав невідбуте покарання за вироком Збаразького районного суду від 11 грудня 2017 року у виді 3 років позбавлення волі, відтак дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України щодо того, що таке покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таке покарання за своїм видом і розміром відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про особу обвинуваченого, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображатиме співмірність злочину і кари, і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З огляду на наведене, визнання ОСОБА_7 вини, відшкодування шкоди та позиція потерпілих про непризначення йому суворого покарання, наявність на утриманні малолітньої дитини, дружини та матері вже враховані судом та, на переконання колегії суддів, не є достатніми та вагомими для ще більшого пом`якшення йому покарання.
Щодо зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення з 18 березня по 02 серпня 2017 року у строк покарання, призначеного за цим вироком, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Збаразького районного суду від 11 грудня 2017 року, то в ньому слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до роз`яснень п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст.71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. При цьому невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати , в тому числі, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК) за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.

Якщо суд повністю приєднує покарання, призначене особі за першим вироком, який постановлено із застосуванням ст.75 КК до покарання, призначеного останнім за часом вироком, то до остаточного строку покарання за сукупністю вироків зараховується час перебування особи під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання.

Проте, оскільки судом покарання за вироком Збаразького районного суду від 11 грудня 2017 року ОСОБА_7 приєднано лише частково, то посилання обвинуваченого про зарахування йому строку попереднього ув`язнення з 18 березня по 02 серпня 2017 року за вищезазначеним вироком у строк покарання, призначеного за новим вироком, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ст.72 ККК України, є безпідставними.

Керуючись ст.ст.409, 413, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді: