ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/419/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0009821 за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він, 09.09.2017 року, у період часу приблизно з 12 год. 50 хв. до 13 год. 10 хв. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу викрав майно ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон «Meizu M3 Note», модель L681HLTE, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 4999 грн., у силіконовому чохлі «Ultra Thin Silicon Meizu M3 Note» 0,2 mm, вартістю 149 грн., із сім-картою оператора «Київстар» та «Vodafone», які матеріальної цінності не складають, а також грошові кошти в сумі 524 грн. та 30 доларів США, банкнотами номіналом 20 доларів 1 шт., 5 доларів 2 шт., що станом на 09.09.2017 року, згідно з офіційним курсом Національного банку України (1 долар США 26 грн.) становили 780 грн., а всього майна, що належить ОСОБА_8 , на загальну суму 6452 грн.
Після чого, ОСОБА_10 , утримуючи при собі вказане майно, в період часу приблизно з 13 год. 10 хв. до 13 год. 20 хв. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) вийшов з квартири потерпілого та разом із знайомим ОСОБА_11 направився у напрямку вул. Славгородської, 4 у м. Києві, де був затриманий працівниками поліції із викраденим майном, що мав при собі.
Таким чином ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), і його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснив, що дійсно, вранці 09.09.2017 року, після спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), з яким вони неодноразово разом відпочивали, останній попросив провести його додому. Оскільки ОСОБА_15 був дуже п`яний він, обвинувачений, побоюючись того, що ОСОБА_15 може вийти з квартири з грошима та телефоном і в такому стані сп`яніння це майно можуть відібрати сторонні особи, взяв телефон та те, що було в карманах ОСОБА_13 , з метою в подальшому, коли останній протверезіє, повернути йому чи його сестрі, після чого вийшов з квартири. Коли він сидів неподалік під`їзду зі своїм товаришем, який також був присутній при вказаних подіях - Шевченком, до них підійшли працівники поліції, обшукали та звинуватили його, ОСОБА_16 , у крадіжці. Вказав, що єдиною метою, яку він переслідував беручи майно потерпілого, було убезпечення останнього від можливих протиправних посягань на таке майно, враховуючи стан його сп`яніння.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав,свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з положеннями ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення /за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого/ або в разі надходження заяви /повідомлення/ про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень відповідно до ст. 9 КПК України.
Так, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до положень кримінального закону, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, є злочином з матеріальним складом, яке характеризується прямим умислом та корисливою метою, які відповідно до п. 2 ч.1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.
Таким чином однією з визначальних ознак крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику, і що вона обертає його на свою користь, тобто з корисливих мотивів, протиправно шляхом таємного викрадення.
При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
При цьому, відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Суд звертає увагу на те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, згідно ст. 63 Конституції України та ст. 17 КПК України тлумачаться на користь такої особи.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні.
Так, будучи допитаним в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що із обвинуваченим наглядно знайомий. 09.09.2017 року, десь о 10 год. 10:30 год., на Тростянецькій, біля «розливайки», він зустрівся із ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вирішили випити. Так як при собі у нього не було коштів, він пішов додому за карточкою, та зняв 1000 грн. Після чого, зустрівся із ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в «розливайці». Зазначив, що в нього є звичка, що коли вип`є 100 гр., то йде в запій. Що пили та скільки не пам`ятає. Пам`ятає лише те, що купив, поставив на стіл і все. Прийшов до тями вдома, коли прийшла сестра, приїхала швидка медична допомога, проте від госпіталізації він відмовився. Ключі від квартири знайшли в «квітнику» біля під`їзду. Далі працівники поліції повідомили, що затримали ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , у яких виявили його мобільний телефон, гроші і іменну банківську картку. На скільки він для себе зрозумів, ОСОБА_16 забрав телефон і карточку, щоб він, потерпілий, не пішов далі, або щоб в нього не відібрали майно, якщо він вийде на вулицю. Зазначив, що в квартирі знаходились коштовності, гроші, але їх ніхто не взяв.
Свідок ОСОБА_21 , яка приходиться потерпілому сестрою, суду показала, що 09 вересня 2017 року о 13 годині 10 хвилин, в суботу, коли повернулася із зустрічі додому, побачила, що двері квартири були відкриті, ОСОБА_15 сидів на дивані із побитим обличчям. О 13годині 32 хвилини їй зателефонували із телефону ОСОБА_13 , запитали, де її брат та повідомили, що затримали людей, в яких телефон і іменна картка її брата. Коли приїхали слідчі, під будинком вони знайшли ключі.
Свідок ОСОБА_22 , допитаний в ході судового розгляду, показав, що його запросили бути понятим. В його присутності було проведено огляд рюкзака у особи, яка знаходилася поруч із обвинуваченим. При цьому складався протокол, який він підписав не читаючи. Телефон та гроші були не в обвинуваченого. Крім того зазначив, що телефон вже лежав на лавці.
Свідок ОСОБА_23 суду показала, що 09.09.2017 року, до магазину, в якому вона працює продавцем, зайшов потерпілий ОСОБА_24 , який частенько заходить до неї за спиртним, з ним було ще двоє чоловіків, вони випили, після чого ОСОБА_24 розрахувався за всіх готівкою, та вони втрьох вийшли на вулицю.
Свідок ОСОБА_25 в ході судового розгляду показав, що він будучи залученим в якості понятого бачив арештованих, які були в кайданках і яких обшукували працівники поліції, а саме поліцейський акуратно пальцями діставав речі з карманів. Також працівники поліції обшукували рюкзак ОСОБА_16 і крім «холодної зброї» нічого не упаковувалося, все поклали назад в рюкзак і кармани. При цьому, один із арештованих говорив, що одну із зв`язок ключів, які було виявлено, дав їм товариш, і що вони нічого протиправного не вчиняли. Вказав, що підписав протокол не читаючи його зміст.
Свідок ОСОБА_26 суду показав, що під час патрулювання в складі екіпажу патрульної поліції було отримано виклик, що двоє чоловіків б`ють одного чоловіка. Під час відпрацювання було виявлено двох чоловіків, при поверхневому огляді яких було виявлено гроші, телефон і банківську картку, при цьому ОСОБА_16 зазначив, що це речі його знайомого. Після отримання виклику про грабунок було викликано слідчо-оперативну групу.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 в цілому дав аналогічні показання. При цьому уточнив, що ОСОБА_16 добровільно дістав гроші, телефон та картку.
Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснив, що у вересні 2017 року він в складі слідчо-оперативної групи був присутнім при проведенні огляду місця події, однак участі у вказаній слідчій дії не приймав. Старший затриманий по віку ( ОСОБА_12 ), сказав, що він викрав речі. Також свідок повідомив, що перебуваючи в квартирі потерпілого останній сказав, що він пив в кафе, потім його побили і він отямився вдома.
З витягу даних внесення до ЄРДР вбачається, що ОСОБА_8 заявив про те, що 09.09.2017 року, приблизно о 13 год. 20 хв., за адресою: АДРЕСА_3 , він виявив відсутність грошових коштів та телефону.
Відповідно до даних протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 заявив про те, що 09.09.2017 року, приблизно о 13 год. 20 хв., за адресою: АДРЕСА_3 , він виявив відсутність грошових коштів та телефону.
Як вбачається з протоколу огляду місця події, проведеного 09.09.2017 року, об`єктом огляду є ділянка місцевості біля під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_4 , на якій знаходився ОСОБА_29 , який повідомив, що заборонених чи викрадених речей він не має, але добровільно видав мобільний телефон «Мейзу», який забрав у знайомого на ім`я ОСОБА_15 . Також у ОСОБА_29 було вилучено з задньої правої кишені банківську картку, яку останній також взяв у того ж знайомого, та грошові кошти номіналом 500 грн., 20 грн., 2 грн., 1 грн. в кількості 2 шт., 20 доларів США, 5 доларів США в кількості 2 шт.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року - квартири АДРЕСА_5 , нічого виявлено та вилучено не було, обставнока в квартирі не порушена, замки на вхідних дверях до квартири пошкоджені.
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючи законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження та давши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів, які би могли бути покладені в основу обвинувального вироку та не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченими, оскільки частина з доказів, наданих стороною обвинувачення, здобута з порушенням норм процесуального законодавства, а інші, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують корисливий умисел ОСОБА_10 , про який зазначено в обвинувальному акті.
Так, суд визнає твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність корисливого умислу та намагання убезпечити потерпілого від можливої втрати майна достовірними та такими, що не спростовані стороною обвинувачення, оскільки достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення під час судового розгляду суду не надано. При цьому як в судовому засіданні, так і під час огляду місця події ОСОБА_10 послідовно підтверджував те, що гроші та телефон належать його товаришу ОСОБА_13 і він, ОСОБА_10 , вказане майно не викрадав.
Суд вважає, що в даному випадку слідчий та прокурор проявили однобічність та неповноту при проведенні досудового слідства, оскільки версія обвинуваченого про його непричетність до вчинення злочину взагалі не перевірялась.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що він в Дарницькому УП заяву про притягнення когось до кримінальної відповідальності за скоєне не писав, бажання писати заяви до правоохоронних органів з приводу крадіжки не мав. Будь-які претензії до обвинуваченого у нього відсутні.
Свідок ОСОБА_21 підтвердила стан потерпілого ОСОБА_8 під час його перебування в Дарницькому УП, а саме що останній на той час не міг у повній мірі адекватно сприймати дійсність і читала документи фактично вона, а ОСОБА_8 лише підписував. Крім того, як слідує зі змісту заяви про вчинення злочину, потерпілим є не ОСОБА_14 , а ОСОБА_14 .
При цьому як потерпілий, так і його сестра, з якою вони мешкають в одній квартирі свідок ОСОБА_21 підтвердили наявність в квартирі цінного майна.
Досліджений судом протокол огляду місця події (квартири АДРЕСА_5 ) ні сам по собі, ні в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доводить.
Згідно витягу по кримінальному провадженню відомості про вчинення ОСОБА_10 даного злочину взагалі не внесені.
Як вбачається з постанови про створення групи слідчих встановити автора вказаного процесуального документу не виявляється можливим, оскільки відомості щодо посади та прізвища такої особи в постанові відсутні (а.с. 74).
Вказане порушення стосується і доручення про проведення досудового розслідування (а.с.105). Таким чином повідомлення слідчого про прийняття матеріалів до свого провадження на підставі доручення начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_30 дійсності не відповідає, оскільки згідно даних доручення замість ОСОБА_30 підпис поставила невстановлена особа.
Показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , за відсутності інших доказів, суд визнає недостатніми для підтвердження вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, оскільки вони не містять даних, які би підтверджували корисливий умисел ОСОБА_10 .
Крім того, як вбачається з формулювання обвинувачення, викрадення речей відбувалось в квартирі АДРЕСА_2 , разом з тим, вказана адреса зазначена виключно в обвинувальному акті, а інші процесуальні документи містять адресу квартира АДРЕСА_5 .
Крім того, з процесуального документу протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року - земельної ділянки вбачається, що у вступній частині відсутня: інформація про участь у слідчій дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , дані про роз`яснення цим особам процесуальних прав, не зазначено характеристики технічного засобу фіксації процесуальної дії та носія інформації, який застосовувався при її проведенні, умови та порядок їх використання. Також як слідує з показань свідків понятих, вони підписали протокол не перевіривши його зміст, при цьому, фактично було проведено обшук затриманих, без дотримання вимог, передбачених ч. 4 ст. 208 КПК України. З урахуванням наведеного суд вважає, що вказаний протокол огляду місця події (земельної ділянки) є недопустимим доказом, оскільки отриманий з грубим порушенням прав та свобод ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонам, та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, суд приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченим.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів, сукупність яких була би достатньою на доведення участі у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_10 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинено ОСОБА_10 .
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Речові докази, а саме: мобільний телефон «Meizu M3 Note», грошові кошти в сумі 524 грн. та 30 доларів США, які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити у власності останнього.
Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя