УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 30.07.2019 у ОСОБА_4 , в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 12, в службовому кабінеті №8 та яке визнано речовим доказом у кримінальному проваджені № 0000413 від 10.12.2018, а саме на:

- грошові кошти у розмірі 4000 (чотири тиячі) грн. (6 купюр номіналом по 500 грн. кожна та 5 купюр номіналом по 200 грн. кожна);

- 2 (два) паперові чеки «Приватбанк».

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділу ВП № 1 Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000413 від 10.12.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

30.07.2019 за добровільною згодою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остання в ході огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 12, в службовому кабінеті №8, надала слідчому для вилучення:

- грошові кошти у розмірі 4000 (чотири тиячі) грн. (6 купюр номіналом по 500 грн. кожна та 5 купюр номіналом по 200 грн. кожна);

- 2 (два) паперові чеки «Приватбанк».

31.07.2019 майно вилучене у ОСОБА_4 , в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 12, в службовому кабінеті №8, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000413 від 10.12.2018, про що слідчим винесено відповідну постанову.

За таких обставин, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку з метою збереження речових доказів.

В судовому у засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник володільця тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_5 та володілець майна ОСОБА_4 проти клопотання заперечували, зазначивши, що вилучене майно не підпадає під ознаки речового доказу та вилучено необґрунтовано, оскільки жодного дозволу на огляд квартири не було, фактично був несанкціонований обшук, у зв`язку з тим, що до квартири увірвалися працівники поліції, не представились, забрали телефони, погрожували розповсюдженням інформації, забрали грошові кошти і телефони. Потім відвезли до відділення поліції, де вилучали речі із сумки ОСОБА_4 .

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України, та в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 12, в службовому кабінеті №8 у ОСОБА_4 вилучено грошові кошти у розмірі 4000 (чотири тиячі) грн. (6 купюр номіналом по 500 грн. кожна та 5 купюр номіналом по 200 грн. кожна) та 2 (два) паперові чеки «Приватбанк».

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим вважаю, що постанова слідчого про визнання речових доказів від 31 липня 2019 року носить лише формальний характер з огляду на відсутність мотивування та обґрунтування процесуального рішення, в розумінні ст.110 КПК України, оскільки слідчий в даній постанові лише вказав на фактичні обставини справи та не зазначив, яке саме значення має перераховане в ній майно для кримінального провадження.

Крім того, в судовому засіданні не підтверджено, що вилучені під час огляду речі є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення або мають відношення до кримінального провадження та належним чином не обґрунтовано підстави і мети накладення арешту на інше зазначене в клопотанні майно.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не знаходить правових підстав для застосування ініційованого прокурором заходу забезпечення кримінального провадження та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1