Провадження №1-кс/369/3578/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Києво - Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003133 від 04.07.2019, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , -
ВСТАНОВИВ :
Слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що 03.07.2019 року близько 16 години 20 хвилин, ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , діючи спільно та за попередньою змовою, маючи спільний прямий умисел, направленим на заволодіння чужим майном, шляхом обману, маючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибули за адресою: АДРЕСА_1 .
В той же час, згідно заздалегідь розподілених ролей ОСОБА_4 здійснив дзвінок з телефонного номеру НОМЕР_1 за телефонним номером НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , повідомивши потерпілій ОСОБА_9 неправдиву інформацію стосовно її сина ОСОБА_10 , а саме те, що останній потрапив у ДТП та знаходиться в лікарні де йому необхідні грошові кошти на лікування.
В подальшому, здобувши шляхом обману згоду на отримання грошових коштів від потерпілої, згідно заздалегідь розподілених ролей ОСОБА_8 зайшов до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , за місцем проживання потерпілої, отримав від останньої шляхом обману грошові кошти у сумі 15 000 доларів США та 60 000 грн., після чого з місця вчинення злочину зник разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на автомобілі марки «Hyundai Solaris» білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 таксі «Ера», за кермом якого перебував свідок ОСОБА_11 , якого згідно до розподілених ролей викликав ОСОБА_7 , у подальшому розпоідливши незаконно отримані грошові кошти між собою, розпорядилися ними на власний розсуд чим заподіяв ОСОБА_9 матеріального збитку.
06.07.2019 року слідчим за погодженням із прокурором ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в великих розмірах.
У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець РФ, Челябинської області, Садпільського району, українець, громадянин України , із середньою освітою, неодружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення, протоколами огляду місця події, протоколами допиту свідків та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
06.07.2019 підозрюваному ОСОБА_4 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» строком 60 діб по 02.09.2019 включно.
У кримінальному провадженні з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження необхідно отримати відповідь від операторів стільникового зв`язку, встановити та допитати всіх свідків очевидців злочину та з урахуванням здобутих доказів повідомити про остаточну підозру, ознайомити сторони кримінального провадження з матеріалами досудового розслідування, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, виконати інші процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування.
Проведення вказаних слідчих дій потребує додаткового часу з огляду на складність провадження,і їх результати матимуть доказове значення для судового розгляду у кримінальному провадженні.
Двомісячний строк досудового слідства в цьому провадженні закінчується 06.09.2019 року, та завершити досудове слідство до збігу вказаного строку неможливо внаслідок його складності. На даний час у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій, а тому строк досудового розслідування необхідно продовжити до трьох місяців.
Проведення вказаних слідчих дій потребує додаткового часу з огляду на складність провадження, і їх результати матимуть доказове значення для судового розгляду у кримінальному провадженні.
Раніше перелічені слідчі (розшукові) дії неможливо було здійснити у встановлений законом строк у зв`язку з тим, що призначені експертизи в кримінальному провадженні відносяться до особливо складних судових експертиз, оскільки на виконання подано велика кількість об`єктів, а також є особливо складним за характером дослідження (дослідження з використанням криміналістичного обладнання) термін виконання яких становить понад 60 календарних днів відповідно до п.1.13 наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5.
А тому, враховуючи вищевикладене в ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:
- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;
- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).
Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що останній немає зареєстрованого місця проживання, не одружений, дітей та осіб, які перебували на його утриманні не має, не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, відтак, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років позбавлення волі (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Враховуючи обставини вчинення злочину і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може впливати на потерпілих, свідків, інших осіб у кримінальному провадженні. Крім того, на даний час в органу досудового розслідування є необхідність у проведенні ряду слідчих дій, встановити всіх осіб, які можуть бути свідками у даному кримінальному провадженні, а тому існує реальний ризик того, що ОСОБА_4 перебуваючи на свободі, буде здійснювати вплив на останніх із метою надання неправдивих показань.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, органом досудового розслідування встановлено, що останній ніде офіційно не працевлаштований, з показань свідків встановлено, що останній протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями, що свідчить про те, що у нього немає офіційно джерела доходів для існування.
Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш, більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.
Застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На підставі викладеного слідчий просив продовжити строк тримання під вартою в арештному домі Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Челябинської області, Садпільського району, українця, громадянина України , із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, на строк 60 діб.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив задовольнити.
Підозрюваний та його захисник ОСОБА_5 просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думки учасників судового розгляду, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 199 КПК України, Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Суд, повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини».
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Згідно Постанови N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.
Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).
За таких обставин, доказів наданих сторонами провадження, та позиції ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії», де ЕСПЛ зазначив, що розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії»), вважаю, що на даній стадії процесу до підозрюваного може бути застосований інший вид запобіжного заходу, а саме домашній арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту не порушує права та свободи підозрюваного, зважаючи на ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, згідно ст. ст. 176, 177, 181, 199, 309, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Києво - Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003133 від 04.07.2019, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Челябинської області, Садпільського району, українця, громадянина України , із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в межах строків досудового розслідування, а саме до 06 жовтня 2019 року, включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;
- перебувати за місцем свого проживання в період доби з 22:00 год. вечора до 07:00 год. ранку наступного дня: АДРЕСА_4 та не відлучатись за межі місця проживання, окрім як за вимогою слідчого, прокурора та суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладення обов`язків відповідно до ч.5ст. 194 КК України визначити строком до 06 жовтня 2019 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1