Справа № 574/1028/18
Провадження № 1-в/577/128/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" листопада 2019 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп справу за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звліьнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 клопотання підтримав і просить задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що клопотання засудженого підлягає задоволенню.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання, оскільки вимоги ч.5 ст. 72 КК України в редакції ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII не поширюються на засудженого.

Суд, заслухавши засудженого ОСОБА_7 , захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява засудженого не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 6, 12, ст. 187 ч. 4, ст. 194 ч. 2, ст. 289 ч. 3, ст. 357 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 22 березня 2005 року вирок Апеляційного суду Сумської області відносно ОСОБА_7 залишений без змін.

Ст. 51 КК України визначені види покарань, які призначаються відносно осіб, що визнані судом винними у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 52 КК України основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Ст. 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Законом України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26.11.2015 року частину 5 ст. 72 КК України викладено в редакції, згідно з якою зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, або за правилами, які встановлені ч. 1 цієї статті. При призначенні основного покарання, не зазначеного в ч. 1 ст. 72 КК України, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого покарання.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

У приписах ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року редакції зазначено про те, що передбачені в ній правила зарахування строку попереднього ув`язнення мають застосовуватися у період дії цієї норми при засудженні осіб до позбавлення волі.

Тобто, в зазначеній нормі визначено порядок розрахунку строку попереднього ув`язнення та позбавлення волі, але при цьому не вказано, для якого саме позбавлення волі (довічного чи на певний строк) слід застосовувати це правило.

Разом з тим, згідно до вимог ч.2 ст. 70 КК України при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КК України при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Таким чином, вимоги ст. 72 КК України в частині визначених правил складання покарань та встановленого співвідношення покарань при їх переводі з менш суворого виду покарання в більш суворий, не розповсюджуються на такий вид покарання як довічне позбавлення волі, який є найсуворішим видом покарання і поглинає менш суворі покарання при складанні покарань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки правила складання покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, що визначені ч. 1 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26.11.2015 року не стосуються покарання у виді довічного позбавлення волі, доводи засудженого ОСОБА_7 стосовно того, що відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року він підлягає звільненню від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки таке покарання не зазначено в ч.1 ст. 72 КК України, не відповідають вимогам закону.

При цьому, суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, лише шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і засуджений ОСОБА_7 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі адоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1