ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 657/496/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/473/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 cт.125 КК України
У Х В А Л А
іменем України
18 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 20 березня 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України, такого, що не має судимості;
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 13.02.2018 року біля 17-00 години, знаходячись у веранді будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклої сварки із ОСОБА_7 , на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час сварки, з метою заподіяння тілесних ушкоджень схопив долонею правої руки за передпліччя в нижній третині (зап`ястя) лівої руки потерпілої ОСОБА_7 , стиснув його, і вивернув в лівий бік від тулуба потерпілої, після чого лівою рукою штовхнув ОСОБА_7 в груди, від чого вона, не втримавши рівновагу, впала на підлогу та під час падіння вдарилася спиною об край дерев`яного столу. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі в нижній третині та синець в лівій поперековій області, які виникли від дії тупих предметів, та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а кримінальне провадження закрити. Свої доводи мотивує тим, що суд не дав належної оцінки послідовним та правдивим показанням обвинуваченого ОСОБА_9 , натомість зазначив, що вони спростовуються узгодженими показаннями потерпілої та свідка та іншими матеріалами провадження. Разом з тим, під час допиту потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 вказували, що ОСОБА_9 наносив удари кулаком в обличчя, при цьому, відповідно до висновку експерта, який покладено в основу обвинуваченого вироку, жодних тілесних ушкоджень на обличчі потерпілої не виявлено. Крім того, суд не звернув уваги, що огляд місця події на стадії досудового розслідування не проводився, а тому не зафіксовано обстановку місця події, розташування меблів тощо. Вказує, що суд жодним чином не спростував версію обвинуваченого, який зазначив, що не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень, а навпаки, фактично захищався від ударів потерпілої та відштовхнув її, внаслідок чого і утворились тілесні ушкодження. Натомість питання судово-медичному експерту, стосовно того, чи могли утворитись тілесні ушкодження внаслідок зазначених обвинуваченим обставин, не ставилось. Саме одностороннє та суб`єктивне сприйняття обставин справи позбавило суд можливості ухвалити законне та справедливе судове рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили їх задовольнити, доводи потерпілої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вироку без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, про що у вироку наведені докладні мотиви згідно зі ст.374 КПК України.

Що ж до доводів захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, то вони є непереконливими.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , не визнаючи себе винним, не заперечував той факт, що між ним та потерпілою ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого потерпіла сварилась з ним та замахувалась рукою на нього, він відштовхнув її, від чого вона впала спиною на підлогу. Коли ОСОБА_7 знову замахнулася на нього, він схопив її за руку. Не заперечував втручання свідка ОСОБА_10 з метою припинення конфлікту між ним та потерпілою, після чого пішов.

Ці заперечення ОСОБА_9 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, були предметом перевірки в судовому засіданні і спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_9 заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 , підтверджується наступними доказами.

Зокрема, послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що 13.02.2018 року біля 17-00 години до неї додому прийшов ОСОБА_9 та у веранді будинку почав її ображати грубою лайкою, потім схопив своєю правою рукою за її ліву руку та вивернув, а потім вдарив її в груди і кинув на підлогу. Після чого зайшов у хату, де в цей час у неї в будинку був ОСОБА_10 , який виконував будівельні роботи. Останній закрив її собою, а ОСОБА_9 через нього намагався її знову вдарити.

Під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 16.02.2017 року, вона показала, як та за яких обставин їй було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_9 (а.п. 81-83)

Зазначені показання потерпілої були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показаній потерпілої у суду не було, оскільки вони є послідовними і узгоджуються з іншими доказами, а тому доводи сторони захисту про недостовірність її показаній позбавлені підстав.

Свідок ОСОБА_10 показав, що він у той день працював у будинку ОСОБА_7 , а саме клав плитку. Потерпіла запропонувала йому попити кави в кімнаті, а сама вона перебувала на кухні. Коли він почув крик ОСОБА_7 , то вийшов у веранду будинку і побачив, що стоїть ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 лежить, після чого він допоміг потерпілій піднятися. Потім він став на дверях та не пускав ОСОБА_9 , який намагався через нього знову вдарити потерпілу. Причина конфлікту йому невідома.

Висновком судово-медичної експертизи встановлено, що потерпілій ОСОБА_7 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі в нижній третині, синець в лівій поперековій області, які виникли від дії тупих предметів в межах доби до експертизи, не виключно 13.12.2018 року, за обставин та у спосіб, вказаних потерпілою, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.п. 84)

Висновок зазначеної вище експертизи не є суперечливим та узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_7 про локалізацію та механізм утворення легких тілесних ушкоджень в області лівого передпліччя та підтверджує той факт, що ОСОБА_9 під час сварки схопив потерпілу за руку, яку вивернув, чим заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_7 , якими спростовуються твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не причиняв тілесні ушкодження потерпілій.

Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаної вище експертизи не має, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час досудового розслідування за участю сторін обвинувачення та захисту, яким судом дано належну оцінку.

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_9 злочину, а тому суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про те, що не доведено винуватість ОСОБА_9 у інкримінованому діянні, не відповідають дійсності.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не спричиняв тілесні ушкодження потерпілій, і обґрунтовано не прийняв їх уваги, оскільки ці його показання є такими, що суперечать встановленим обставинам вчиненого злочину та дослідженим у кримінальному проваджені доказам.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпіла та свідок ОСОБА_10 могли обмовити ОСОБА_9 у вчиненні злочину, в матеріалах провадження не має.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_9 не заперечує той факт, що в ході конфлікту він схопив потерпілу ОСОБА_7 за руку, штовхнув її, від чого вона впала на спину.

Позбавлені підстав доводи сторони захисту про те, що потерпіла та свідок вказували про нанесення обвинуваченим ударів кулаком в обличчя ОСОБА_7 і висновками експертизи це не підтверджено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, безпосередньо у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 вказувала про спричинення їй тілесних ушкоджень шляхом виверту руки та поштовху у груди, від чого вона впала, ці ж обставини, зокрема, механізм та локалізацію утворення легких тілесних ушкоджень встановлено висновком судово-медичної експертизи, і саме такий механізм вчинення злочину демонструвала потерпіла під час проведення слідчого експерименту, що жодним чином не свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Демонстрація потерпілою удару в обличчя, про що зазначено у додатках до протоколу слідчого експерименту, не свідчить про те, що в результаті цього у неї могли утворитися тілесні ушкодження, які за критерієм тяжкості відносяться до легких, оскільки злочинними діями обвинуваченого спричинено тілесні ушкодження в іншій частині тіла в області лівого передпліччя, і саме на підставі цих даних дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України.

Виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень на передпліччі та поперековій області у спосіб, вказаний нею під час проведення слідчого експерименту, підтверджено висновком експертизи, і цей висновок стороною захисту в апеляційній скарзі не спростовано.

Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_10 не був присутній під час безпосереднього конфлікту між потерпілою та обвинуваченим та не бачив момент заподіяння тілесних ушкоджень, спростовуються його показаннями, відповідно до яких, він вказав на протиправність дій обвинуваченого та підтвердив, що саме ОСОБА_9 він стримував від вчинення нападу на потерпілу.

Посилання захисника на те, що органами досудового розслідування не було проведено огляд місця події та не встановлено розташування меблів у приміщенні, не свідчить про неповноту досудового розслідування та необхідність встановлення в ході проведення такої слідчої дії обставин вчинення злочину проти здоров`я особи, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено будь-якого переліку та підстав для проведення обов`язкових слідчий дій органами досудового розслідування.

Жодних клопотань від учасників кримінального провадження на обов`язковість та необхідність проведення огляду місця події відповідно до вимог ч.6 ст. 223 КПК України не заявлялось.

Вказівки апелянта про те, що саме в процесі проведення огляду місця події було можливим з`ясувати розташування стола об який, за поясненнями потерпілої, вона вдарилась під час падіння, не свідчать про те, що в процесі проведення досудового розслідування залишились невстановленими обставини кримінального провадження, оскільки відповідно до вимог ст.240 КПК України обставини вчинення злочину, відтворення обстановки, яка існувала в момент, що встановлюється, зокрема розташування у кімнаті стола та положення потерпілої відносно нього з`ясовано саме під час проведення слідчого експерименту, і це не свідчить про недотримання або порушення вимог закону органами досудового розслідування.

Є помилковими судження сторони захисту про те, що слідчий експеримент мав бути проведений за обов`язковою участю обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки ст.240 КПК України не встановлено вимог щодо кола осіб, за участю яких така дія має бути проведена в обов`язковому порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_9 під час сварки, яка виникла між ним та потерпілоюОСОБА_7 , умисно викрутив їй руку, чим заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до встановлених фактичних обставин вчиненого злочину та доведеності винуватості ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.125 КК України.
Отже, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_9 є таким, що суперечать наведеним доказам.
З матеріалів провадження вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом допиту потерпілої, свідка, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколу слідчої дії, висновку судово-медичної експертизи, яким дано належну оцінку у вироку.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.

Порушень кримінального процесуального закону, у тому числі права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист при збиранні, досліджені доказів, розгляді клопотань, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду не виявлено.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.
Покарання ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відносить до злочинів невеликої тяжкості, даних про особу винного, який є таким, що не має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи позитивно, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке за своїм видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Даних про те, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарга захисника має бути залишена без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 20 березня 2019 рокувідносно ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2