Номер провадження: 11-сс/813/1790/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 17.10.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000932 від 17.06.2019 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189 та ч. 3 ст. 189 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000932 від 17.06.2019 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189 та ч. 3 ст. 189 КК України було частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, вилучене 11.10.2019 р. в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон «Iphone X MAX», із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар»;
- мобільний телефон «Samsung S10+», із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», з № НОМЕР_1 ;
- мобільний телефон «Samsung Galaxy S10+»,в корпусі синього кольору;
- зарядний пристрій для годинників, в корпусі білого кольору;
- наручний годинник «Apple Watch 3»;
- «IQOS», в корпусі чорного кольору;
- аркуш паперу на якому міститься розписку від ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_11 ;
- договір з ломбардом «Парус» на ім`я ОСОБА_11 ;
- розписку від ОСОБА_13 ;
- аркуш паперу на якому міститься номер телефону « НОМЕР_2 »;
- стартовий пакет з № НОМЕР_3 ; стартовий пакет з №33; стартовий пакет з №75; стартовий пакет з №81; стартовий пакет з № НОМЕР_4 ; стартовий пакет з № НОМЕР_5 ; стартовий пакет з № НОМЕР_6 ;
- банківську карту «Укргазбанк» з № НОМЕР_7 ;
- банківську карту «ПриватБанк» з № НОМЕР_8 ;
- SD-картку 8 Gb, з № НОМЕР_9 ;
- маску для лиця, синього кольору;
- одну рукавичку, сірого кольору;
- кепку чорного кольору «Pall Shahk»;
- кофту чорного кольору, фірми «Ferrari».
В задоволенні решти клопотання слідчого відмовлено та тимчасово вилучене майно, а саме ноутбук марки «HP Pavilion DV7», sCND9381HMP, та грошові кошти в сумі 9 900 грн. та 100 доларів США повернуто відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення про часткове задоволення клопотання слідчого та накладаючи арешт на майно відповідно до переліку в резолютивній частині, слідчий суддя прийшов до переконання, що зазначене майно, вилучене в ході проведення обшуку, є речовим доказом в зазначеному провадженні та існує необхідність в забезпеченні його збереження задля запобігання його знищенню, приховуванню та, як наслідок, втрати доказів у провадженні та ускладнення процесу встановлення істини по справі, а сам по собі факт визнання вказаного ноутбуку, та грошових коштів в сумі 9 900 грн. та 100 доларів СШАречовим доказом в зазначеному провадженні не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор ОСОБА_9 зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на те, що вилучене майно та документи у майбутньому можуть мати значення для встановлення істини по справі, зокрема, вилучені під час проведення обшуку грошові кошти належать підозрюваному ОСОБА_11 , які отримані останнім внаслідок вчинення злочину, у тому числі не виключено обставину їх отримання від реалізації викраденого майна, а достовірність наданих дружиною підозрюваного ОСОБА_11 документи, які нібито підтверджують факт отримання нею грошових коштів на лікування хворого батька, шляхом конвертації валюти, направленої родичами із-за кордону, спростовується результатами проведених у кримінальному провадженні НСРД, відповідно до яких, серед вилучених грошових коштів виявлено гроші, які використовувались у якості ідентифікованих засобів під час передачі частини незаконної вимоги під час здійснення вимагання.

Посилаючись на вищенаведені обставини, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі та накласти арешт на зазначене у ньому майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку власника майна та її представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому, частина 2 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно (а.с. 1-4) вбачається, що слідчий просив накласти арешт на майно відповідно до переліку, наведеного в клопотанні, з метою збереження зазначеного майна як речового доказу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР (а.с. 5-7) та інших матеріалів провадження видно, що ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 189 та ч. 3 ст. 187 КК України. Зокрема, було встановлено, що в період часу з червня по вересень 2019 р. ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також іншими невстановленими на теперішній час досудовим розслідування особами, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення, здійснювали вимагання грошових коштів та іншого майна у гр. ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я в момент заподіяння, а також погроз в сторону працівників магазину «Софт-клаб» ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , заволоділи їх майном (комп`ютерами та мобільними пристроями) на загальну суму 100 000 грн.

В ході проведення обшуку 11.10.2019 р. квартири за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , були вилучені мобільні телефони, стартові пакети, банківські картки, наручний годинник, розписка, ноутбук, грошові кошти та інше майно (а.с. 13-14), яке постановою слідчого від 15.10.2019 р. (а.с. 30-47) визнані речовими доказами в зазначеному провадженні та деякі з яких вочевидь можуть містити на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Натомість, з наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування не було надано жодних доказів того, що вилучені в ході проведення 11.10.2019 р. зазначеного обшуку ноутбук марки «HP Pavilion DV7», s CND9381HMP, а також грошові кошти в сумі 9 900 грн. та 100 доларів СШАможуть бути доказом вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 189 та ч. 3 ст. 187 КК України, зокрема, були здобуті в результаті їх скоєння або використовувались як засоби вчинення, а також того, що такі речі зберегли на собі сліди вказаних злочинів або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 звернула увагу на те, що вилучені 11.10.2019 р. в ході проведення вищевказаного обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_11 кошти були заздалегідь оглянуті із занесенням до протоколу огляду їх серійних номерів та вручені потерпілій ОСОБА_19 для подальшої передачі підозрюваним.

Апеляційним судом встановлено, що номінал, серія та номера купюр, які вилучалися під час проведення зазначеного обшуку, в протоколі обшуку не зазначені.

Водночас, апеляційний суд наголошує на тому, що стороною обвинувачення не було надано доказів того, що кошти в сумі 9 900 грн. та 100 доларів США, вилучені з шафи в передпокої під час проведення вищевказаного обшуку, є саме тими грошима, які були раніше оглянуті та видані потерпілій ОСОБА_19 , натомість, останній, відповідно до наданого прокурором апеляційному суду протоколу огляду речей та документів від 13.11.2019 р., були вручені грошові кошти в сумі 4 000 грн. та серійні номери зазначених оглянутих коштів збігались лише з трьома купюрами грошових коштів номіналом по 100 грн., які були вилучені з кишені чорної куртки в передпокої під час проведення вказаного обшуку.

Відтак, в своєму клопотанні слідчий просив накласти арешт тільки на грошові кошти у сумі 9 900 грн. та 100 доларів США, які були вилучені в ході проведення обшуку з шафи в передпокої квартири за місцем проживання ОСОБА_11 (а.с. 4), незважаючи на те, що деякі із оглянутих раніше грошових коштів, переданих потерпілій ОСОБА_19 були виявлені при проведенні вищезгаданого обшуку в іншому місці.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 повідомила, що вилучене майно, зокрема, ноутбук та грошові кошти у сумі 9 900 грн. та 100 доларів США належать їй на праві приватної власності, зокрема, грошові кошти були переказані її матері для надання допомоги в лікуванні батька, про що були надані підтверджуючі документи.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що сам по собі факт визнання органом досудового розслідування ноутбуку та грошових коштів речовим доказом не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів в рамках зазначеного кримінального провадження за ознаками ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 189 та ч. 3 ст. 187 КК України.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя постановив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки наведені в клопотанні ноутбук та грошові кошти не є речовими доказами в розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні №0000932 від 17.06.2019 р.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, на переконання апеляційного суду, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 року про накладення арешту на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, в рамках кримінального провадження №0000932 від 17.06.2019 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189 та ч. 3 ст. 189 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4