У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

04 жовтня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності у кримінальному провадженні №0011889 стосовно нього за Дарницьким районним судом м. Києва,

в с т а н о в и в:

До Верховного Суду надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності у кримінальному провадженні №0011889 від 30 грудня 2015 року стосовно нього за Дарницьким районним судом м. Києва.
Клопотання мотивовані тим, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 та його законний представник проживають на території Дарницького району м. Києва. Усі свідки в кримінальному провадженні, в тому числі, неповнолітні свідки та їх законні представники проживають у м. Києві та Київській області. Обвинувачений ОСОБА_5 також мешкає в м. Києві.
Перевіривши матеріали провадження та доводи клопотань прокурора та обвинуваченого, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.34 КПК України кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; обвинувачений чи потерпілий працює чи працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд або з визначених законом підставі припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
Як убачається зі змісту клопотань, обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 Кримінального кодексу України, 26 квітня 2016 року прокурором направлено до Дарницького районного суду м. Києва, в провадженні якого обвинувальний акт знаходиться на цей час. Із доданої до клопотання прокурора копії ухвали цього суду від 27 вересня 2019 року видно, що вказаний обвинувальний акт направлено до Київського апеляційного суду для внесення подання до Верховного Суду, відповідно до ст.34 КПК України.
Частиною 3 ст. 34 КПК України передбачено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
За змістом вказаної норми кримінального процесуального закону, Верховний Суд не наділений повноваженнями визначати підсудність кримінального провадження, а вирішує питання про його направлення з одного суду до іншого суду за наявності підстав, передбачених ст.34 КПК України.
З огляду на викладені обставини та з урахуванням положень кримінального процесуального закону, порушене у клопотаннях прокурора та обвинуваченого питання про визначення підсудності не є предметом розгляду Верховного Суду, тому у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись ст. 34 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 та клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності у кримінальному провадженні №0011889 стосовно нього за Дарницьким районним судом м. Києва.
Подані клопотання повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 та обвинуваченому ОСОБА_5 , разом із доданими матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Провадження № 51-4891впс19
Суддя-доповідач в суді касаційної інстанції ОСОБА_1