Єдиний унікальний номер справи 185/7099/19
Провадження № 1-кп/185/683/19
У Х В А Л А
про призначення судового розгляду

01 серпня 2019 року Колегія Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000926 від 05 травня 2019 року, з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор просить призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_7 заперечували проти призначення судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти призначення судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК та просив повернути його прокурору.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 не заперечували проти призначення судового розгляду.

Заслухавши думку учасників процесу щодо можливості призначення судового

розгляду, провівши підготовчі дії, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 316 КПК України судовий розгляд має бути призначено не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення і перешкоди для призначення судового розгляду по даній справі відсутні.

Прокурор заявив клопотання про доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засідання суд має право доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Частина 5 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених КПК України, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Учасники процесу не заперечували проти заявленого клопотання.

Вислухавши учасників судового засідання, ознайомившись з обвинувальним актом, колегія суддів вважає за необхідне доручити органу пробації скласти досудову доповідь за наступних підстав.

Частина 2 ст.314-1 КПК України зазначає, що досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою особою, а тому складання органом пробації досудової доповіді є обов`язковим.

Випадки, передбачені ч. 4 ст. 314-1 КПК України, коли досудова доповідь не складається, в судовому засіданні не встановлені.

В разі наявності або виникнення об`єктивних обставин, що унеможливлюють своєчасне подання досудової доповіді або її підготовку в цілому, представник органу пробації зобов`язаний відповідно до п.3 ч.3 ст. 72-1 КПК України, невідкладно повідомити про це суд.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження, мотивуючи тим, що обвинувачений є неповнолітнім.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 заперечували проти заявленого клопотання.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 підтримали вказане клопотання, посилаючись на те, що проведення відкритого судового засідання може негативно вплинути на психологічний стан неповнолітнього обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу щодо закритого судового засідання, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні вказаного клопотання з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 КПК України суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у випадках, передбачених п.п. 1-5 ч. 2 ст. 27 КПК України.

Сторона захисту не надала обґрунтованих доказів наявності вказаних вище підстав, не надала документів, які підтверджують психологічний стан обвинуваченого, який міг би бути підставою для здійснення розгляду кримінального провадження у закритому судовому засіданні, колегія суддів не може на даний час вирішити питання закритого судового засідання у даному кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам КПК.

Обвинувачений ОСОБА_5 та законний представник неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_7 підтримали клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 .

Сторона обвинувачення, прокурор ОСОБА_6 , просила відмовити в задоволенні клопотання, зазначила, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 заперечували проти заявленого клопотання.

Вислухавши вказане клопотання, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Пунктом 3 ст. 314 КПК України встановлено, що суд має право повернути обвинувальний акт, в разі його невідповідності КПК України.

Законодавець чітко встановив вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом першої інстанції прокурору.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Розглядаючи питання захисника обвинуваченого щодо повернення обвинувального акту у зв`язку із його невідповідністю вимогам Кримінально-процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 191 КПК України формулювання обвинувального акту є прерогативою прокурора, який має право змінювати обвинувачення в суді. Відповідність наявного обвинувачення і доведеність доказами оцінюються судом вже після повного дослідження доказів.

Колегія суддів вважає, що підстави, на які посилається захисник обвинуваченого для повернення обвинувального акту прокурору, не можуть розглядатися судом в розрізі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, і не може на даній стадії вийти за межі питань, які розглядаються в підготовчому судовому засіданні.

Обвинувальний акт складено у відповідності до ст. 291 КПК України. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , строк якого спливає 04 серпня 2019 року, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_5 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 підтримали клопотання прокурора, заперечували проти зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначеного питання, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, колегія суддів приходить до наступного висновку.

На даний час строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо, оскільки є необхідність відкладення розгляду справи з незалежних від суду причин.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

На виконання вказаних вимог Закону колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжких кримінальних правопорушень, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини, передбачено на тривалий строк позбавлення волі, навчається у 10 класі загальноосвітньої школи № 3, є неповнолітнім. Обвинувачений ОСОБА_5 під тяжкістю встановленого покарання може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, в позапроцесуальний спосіб незаконно впливати на потерпілу, яка є його сусідкою, та свідків, які ще судом не допитані, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою та можливість продовження вищевказаного запобіжного заходу, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_5 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , не зважаючи на його міцні соціальні зв`язки, у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», колегія суддів приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Для відмови у звільненні особи з-під варти принципи конвенційного прецедентного права передбачають наступні підстави: 1) ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ у справі «Штегмюллер проти Австрії»; 2) ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини»; 3) вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ у справі «Мацнеттер проти Австрії»).

Колегія суддів погоджується з думкою прокурора про те, що враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, перебуваючи під загрозою тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_5 може вплинути на потерпілу, яка є його сусідкою, та свідків, з метою схилення до зміни показів та відмови від показів, взагалі. Ці ж обставини вказують на недопустимість застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому.

Тому, на думку колегії суддів, оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Досліджуючи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, колегія суддів, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту про змін ОСОБА_5 запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 27, 183, 291, 314-316 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, відмовити.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000926 від 05 травня 2019 року, на 08 серпня 2019 року о 13.00 годині в приміщенні Павлоградського міськрайонного суду.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити колегіально у відкритому судовому засіданні з викликом прокурора, потерпілої, захисника обвинуваченого, законного представника неповнолітнього обвинуваченого, представника служби у справах дітей, та доставкою обвинуваченого.

Долучити до матеріалів кримінального провадження позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди,завданої кримінальним правопорушенням.

Доручити представнику персоналу Павлоградського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області скласти досудову доповідь відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який утримується під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Встановити строк представлення досудової доповіді до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області до 08 серпня 2019 року.

Зобов`язати представника персоналу Павлоградського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області невідкладно повідомляти суд про наявність або виникнення об`єктивних обставин, що унеможливлюють підготовку або своєчасне подання досудової доповіді.

Роз`яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 29 вересня 2019 року.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4) та надсілати начальнику органу пробації для виконання.

Ухвала набирає чинності негайно.

На ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3