ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2019 року

м. Київ
Справа № 208/3113/17
Провадження № 51-5701км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та мешканця м. Кам?янське, непрацюючого, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останнього разу: 14 вересня 2012 року вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 213, ст. ст. 70, 71 КК до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; звільненого умовно-достроково з невідбутим строком на 1 рік 2 місяці 29 дні,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 8 500 грн на відшкодування матеріальної шкоди.
Судом вирішено питання щодо відшкодування судових витрат та долю речових доказів.
Як встановив суд, ОСОБА_6 , повторно, 21 грудня 2016 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , з метою реалізації свого раптово виниклого злочинного умислу, спрямованого на крадіжку майна, поєднану із проникненням до житла раніше знайомої йому ОСОБА_7 , що мешкала у кв. АДРЕСА_2 , скориставшись довірою та неуважністю ОСОБА_8 заволодів зв`язкою ключів від кв. АДРЕСА_2 .
Цього ж дня, у період час з 21 год. 30 хв. до 01 год. 00 хв. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що у кв. АДРЕСА_2 нікого немає, скориставшись ключем відкрив вхідні двері, проник до житла ОСОБА_7 , звідки викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 7 521,00 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості через м`якість. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК є передчасним та необґрунтованим, зважаючи на особу засудженого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий злочин.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу прокурора, просив задовольнити її у повному обсязі, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи викладені у касаційній скарзі, суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно приписів ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким злочином.
Обираючи засудженому міру примусу, суд послався на обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, часткове відшкодування шкоди, посередні характеристики, а тому призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Разом з цим, свого рішення про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, з урахуванням даних про особу винного, який посередньо характеризується, перебував до 2012 року на обліку у лікаря нарколога та зняття з цього обліку у зв`язку з ухиленням від нагляду,раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, діючи повторно, знову вчинив крадіжку майна.
З урахуванням вказаних обставин, на думку колегії, застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу.

Переглядаючи вирок за апеляцією прокурора, апеляційний суд доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив, свій висновок про законність рішення суду першої інстанції щодо можливості виправлення ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК, виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин злочину та його особи, не обґрунтував, тим самим порушив вимоги ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК внаслідок м`якості з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК слід вважати м`яким.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК , Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3