Провадження № 1-кс/520/9675/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 03.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, прокуратурою області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000629 від 03.07.2019 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України, за фактами незаконного заволодіння нерухомим майном на території м. Одеса працівниками правоохоронних органів та невстановленими особами, вчинене в особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до відповіді управління державної реєстрації від 26.04.2019 за № 08.1-2125708 за даними Держаного реєстру актів цивільного стану громадян по районних, районних у місті, міських, міськрайонних відділах державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області виявлено актовий запис про смерть №488 від 21.03.2009 складний Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, 29.01.2014 до Одеського міського управління юстиції звернувся невстановлена в ході досудового розслідування особа, яка представляючись ОСОБА_4 здійснює реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

30.01.2014 приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстровано договір купівлі-продажу №302 квартири за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

В подальшому, 24.11.2014 державним реєстратором Одеського управління юстиції відповідно до наданих заяв ОСОБА_6 та документів а саме: договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 30.01.2014, декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД14 від 12.11.2014 та інших документів зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 .

Таким чином, невстановлені досудовим розслідуванням особи здійснили заволодіння квартирою за адресою АДРЕСА_1 та які на сьогоднішній день мають право незаконно користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

Прокурор звертається з клопотанням, обґрунтовуючи клопотання тим, що з метою забезпечення завдань кримінального провадження, позбавленням можливості відчуження майна до скасування арешту майна у встановленому порядку, недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слід накласти арешт на вказане вище майно.

Вказане клопотання, у зв`язку із реальною загрозою переоформлення об`єкта нерухомості на інших осіб, прокурор просить розглядати без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно.

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є об`єктом кримінально протиправних дій, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, на теперішній час існує реальна загроза щодо вчинення невстановленими особами протиправних дій відносно зазначеного об`єкта нерухомого майна, тому існує необхідність у його збереженні.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість клопотання прокурора, наявність достатніх підстав вважати, що зазначений у клопотанні об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , може бути об`єктом кримінально протиправних дій, в цілях забезпечення його збереження, виключення можливості відчуження, передачі майна, та забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, слідчий суддя приходить до що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про який йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

В частині накладення арешту на решту нерухомого майна, а саме на квартир за адресами: АДРЕСА_2 , №№ 27А, 27Б, АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , слідчий суддя приходить до переконання про необґрунтованість доводів прокурора з огляду на наступне.

Так, в клопотанні та долучених в його обґрунтування матеріалів прокурором не обґрунтоване, яке відношення до факту можливого вчинення кримінального правопорушення, про яке йдеться в клопотанні, може мати вищевказане майно, відтак, прокурором не доведено наявності необхідності в накладенні арешту на весь перелік, зазначений в клопотанні.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Вказане клопотання, в цілях забезпечення арешту майна, так як існує загроза його переоформлення, відчуження, або інших незаконних реєстраційних дій, та досягнення дієвості кримінального провадження, слід розглянути без виклику власника майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 03.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1