Ухвала

іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 576/1144/18
провадження № 51-5903ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2019 року таухвалу Сумського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 ,

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпілий не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення щодо засудженого скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що при призначенні ОСОБА_5 покарання суд не врахував те, що засуджений добровільно видав вкрадене працівникам поліції, є інвалідом ІІ групи із загального захворювання, позицію прокурора, який просив призначити покарання у виді штрафу, його позицію, що в нього не має жодних претензій до засудженого.

Мотиви Суду

Перевіривши дотримання потерпілим порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи потерпілого щодо невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є безпідставними.

Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, особу винного, який не працює, являється інвалідом ІІ групи із загального захворювання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК, досудову доповідь на засудженого, згідно якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі становить дуже високий ризик небезпеки для суспільства.

Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається потерпілий у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування призначеного покарання.

Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_5 покарання у виді арешту на строк 6 місяців, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.

В касаційній скарзі потерпілого не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_5 покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі потерпілого не наведено.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2019 року таухвалу Сумського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3