Провадження № 1-кп/344/449/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м. Бучмани Олевського району Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого: вироком Олевського районного суду Житомирської області від 25.11.2015 року за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 3 роки; вироком Олевського районного суду Житомирської області від 06.12.2018 року за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин повторно незаконно заволодів транспортним засобом за наступних обставин.

Так, при невстановлених під час досудового розслідування обставинах в ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO», Т-13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , синього кольору, який належить ОСОБА_6

05 травня 2018 року приблизно о 16год. 30хв. ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, прийшов на територію, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Макогона, 31, де знаходиться складське приміщення ТОВ «ПЛАСТІМЕТ» та припаркований автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору. Перебуваючи біля складських приміщень ОСОБА_7 за допомогою ключа до замка запалювання сів в салон автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , привів у дію двигун, після чого на зазначеному транспортному засобі покинув вказану територію. В подальшому ОСОБА_7 розпорядився даним автомобілем на власний розсуд, а саме 06.05.2018 року продав його ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду. Відповідно до висновку експерта № 4.5-102/18 від 31.10.2018 року середня ринкова вартість автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO», Т-13110, 2003 року виготовлення, станом на 05.05.2018 року складає 59977 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та беззастережно, суду пояснив, що він раніше працював на фірмі ОСОБА_6 , який заборгував йому заробітну плату у зв`язку з чим він вирішив викрасти його автомобіль. Так, на початку травня 2018 року в другій половині дня він прийшов на парковку ТОВ «ПЛАСТІМЕТ», за допомогою раніше виготовленого ключа до замка запалювання відчинив автомобіль ОСОБА_6 марки «Део Сенс» темно синього кольору з розміщеною на ньому рекламою фірми, завів двигун і поїхав в с. Вовчинець, де очистив автомобіль від реклами та розмістив оголошення на інтернет сайті про його продаж. Ввечері цього ж дня йому зателефонував покупець ОСОБА_10 , з яким вони домовились про зустріч. Вранці наступного дня він зустрівся з ОСОБА_11 на ЖД вокзалі і вони на викраденому автомобілі поїхали в напрямку м. Львів, а на виїзді з міста він вийшов з автомобіля, покупець ж поїхав далі. Автомобіль ОСОБА_6 він продав ОСОБА_9 на підставі усного договору за 13000 чи 14000 гривень, точної суми не пам`ятає, які згодом віддав за борги. Покупцю він також віддав свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, яке знаходилось в його бардачку, при цьому не повідомляв, що автомобіль викрадений. Подальша доля автомобіля йому не відома. У вчиненому ОСОБА_7 щиро розкаявся, цивільний позов ОСОБА_6 визнав в повному обсязі, просив суд його суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом змінено порядок дослідження доказів у даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу та дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу винного; його вік; стан здоров`я та його майновий стан; те, що ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується посередньо; він не працює; неодружений; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; є потерпілим від Чорнобильської катастрофи; він брав участь в антитерористичній операції, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий востаннє вироком Олевського районного суду Житомирської області від 06.12.2018 року за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць покарання не відбуте.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає щире каяття, повне та беззастережне визнання вини.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, потерпілого та сторони захисту, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому йому слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Крім цього, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вчинив даний злочин до постановлення 06.12.2018 року Олевським районним судом Житомирської області вироку, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, покарання йому слід призначити за правилами, передбаченими у ч. 4 ст.70 КК України.

Також, відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 слід задовольнити в повному обсязі, оскільки розмір заподіяної шкоди не оспорюється учасниками судового провадження та визнається самим обвинуваченим ОСОБА_7 .

Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого, а питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 06.12.2018 року, більш суворим покаранням за цим вироком, позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 17 жовтня 2018 року, зарахувавши в строк покарання частково відбуте ним покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 06.12.2018 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 , - 89000 (вісімдесят дев`ять тисяч) гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, всього на загальну суму 109000 (сто дев`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави 1001 (одну тисячу одну) гривню процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи.

Речові докази: два цифрові носії із відеозаписами (постанови слідчого від 28.07.2018 року), а також аркуш паперу з розпискою (постанова слідчого від 05.10.2018 року) зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1