Дата документу 09.08.2019 Справа № 554/7057/19
УХВАЛА
іменем України

09 серпня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2019 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, в порядку ст.303 КПК України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви від 24.07.2019 року про вчинення кримінальних правопорушень, вчинених, на думку заявника, посадовими особами правоохоронних органів, зокрема, працівниками 5 відділу 9 ГВ ГУ ВКР ДКР СБУ, слідчим слідчого відділу спеціальної поліції ГУНП в Дніпропетровській області та прокурорами військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, за ознаками ч.2 ст.364, ч.1 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.370, ч.2 ст.382 КК України.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 звернувся до керівника органу досудового розслідування Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві, із заявою про злочин в порядку ст.214 КПК України, яку було отримано та зареєстровано 30.07.2019 року, проте жодних дій, спрямованих на внесення наданих ним відомостей до ЄРДР не вчинялося. Вважає, що відомості, викладені в заяві, повинні були негайно, але не пізніше 24 годин після подання заяви вноситись до ЄРДР. Посадовими особами ТУ ДБР у м.Полтаві, всупереч ст.214 КПК України, допущено бездіяльність, на підставі чого заявник просить скаргу задовольнити та зобов`язати орган досудового розслідування Територіальне управління ДБР у м.Полтаві вчинити певну дію, а саме - внести відповідні відомості за заявою про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР про вчинення дій, які мають ознаки складу злочинів, передбачених ч.2 ст.370, ч.2 ст.364, ч.1 ст.365, ч.2 ст.382, ч.2 ст.366 КК України, викладені у заяві від 24.07.2019 року.

У судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Від представника Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві, до суду надійшла заява про розгляд без участі, у якій заперечував проти задоволення скарги у зв`язку з її безпідставністю. Просив відмовити у задоволенні вимог скарги в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності слідчого.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд вважає відмовити у задоволенні скарги з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається з матеріалів скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 звернувся в порядку ст.214 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, із заявою від 24.07.2019 року про вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч.2 ст.364, ч.1 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.370, ч.2 ст.382 КК України щодо посадових осіб правоохоронних органів, зокрема, працівників 5 відділу 9 ГВ ГУ ВКР ДКР СБУ, слідчого слідчого відділу спеціальної поліції ГУНП в Дніпропетровській області та прокурорів військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону відповідно до наведеного у заяві переліку осіб. За змістом вказаної заяви ОСОБА_3 зазначеними посадовими особами, на думку заявника, свідомо створювались обставини і умови, що зумовлювали провокацію підкупу, слідчі та процесуальні дії проводились із порушеннями, при цьому, мали місце зловживання владою або службовим становищем, перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу, службове підроблення, а також невиконання судового рішення службовими особами. У зв`язку з викладеними обставинами, заявник просив внести відомості до ЄРДР, розпочати за вказаними фактами досудове розслідування, та притягнути до кримінальної відповідальності винних осіб (а.с.4-12).

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, отримано заяву ОСОБА_3 поштою 29.07.2019 року (а.с.36), проте відомості, викладені у заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з чим заявник не погодився і звернувся до суду.

Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник вказував на те, що зазначені в заяві дії посадових осіб правоохоронних органів містять ознаки можливих, на його думку, неправомірних дій, та підлягають кваліфікації за ч.2 ст.364, ч.1 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.370, ч.2 ст.382 КК України.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень переліченими службовими особами 5 відділу 9 ГВ ГУ ВКР ДКР СБУ, слідчим слідчого відділу спеціальної поліції ГУНП в Дніпропетровській області та прокурорами військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами. А доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із процесуальними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури у кримінальних провадженнях, де сам заявник ОСОБА_3 є учасником, зокрема, у кримінальному провадженні №0000105 від 15.03.2018 року органом досудового розслідування він підозрювався за ч.3 ст.368 КК України, згодом правову кваліфікацію змінено на ч.2 ст.369-2 КК України тощо. Також заявником ініційовано кримінальне провадження №0000023 від 24.01.2019 року за ознаками діяння, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. У цій же скарзі також ставиться питання щодо ініціювання нових кримінальних проваджень щодо тих же посадових осіб сторони обвинувачення, що, вочевидь, свідчить про намагання прямого чи непрямого впливу або штучного створення формальних перешкод у первинному кримінальному провадженні за його участю.

Беручи до уваги пов`язаність зазначених фактів, наведені заявником обставини не можуть слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки переслідують мету ініціювання нового кримінального провадження та проведення досудового розслідування поза межами належної правової процедури, адже таке підлягає оскарженню у передбаченому КПК України порядку в кримінальному провадженні, в якому здійснювались відповідні слідчі та процесуальні дії, оскільки законність процесуальних актів і дій, вчинених під час досудового розслідування конкретного кримінального провадження не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Згідно з ч.1 ст.36 та ч.5 ст.40 КПК України та ч.2 ст.16 Закону України «Про прокуратуру» закріплено гарантії самостійності процесуальної діяльності прокурора, слідчого та заборони втручання у таку діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовими особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

Крім того, в контексті поданої заяви від 24.07.2019 року варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, доводи заявника у заяві від 24.07.2019 року є його особистою оцінкою дій посадових осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Разом із цим, заявник ОСОБА_3 не позбавлений можливості у зазначених в заяві кримінальних провадженнях використовувати передбачені процесуальним законом засоби та інструменти захисту своїх прав, що є формою реалізації процесуальних прав з метою забезпечення належної правової процедури.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 24.07.2019 року повідомленням про вчинення посадовими особами правоохоронних органів кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.365, ч.2 ст.366, ч.2 ст.370, ч.2 ст.382 КК України, проте остання за своїм змістом в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки в заяві викладена суб`єктивна оцінка особи щодо процесуальних дій та рішень, пов`язаних з іншим кримінальним провадженням. Крім того, заявником не підтверджено достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами неправомірності дій посадових осіб, а це в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 24.07.2019 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303-307, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1