Справа № 192/388/19
Провадження № 1-в/201/416/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: засудженого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з 02 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому засуджений посилається на те, що він на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, та вважає, що своєю сумлінною поведінкою та працею він заслуговує умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 в режимі відеоконференції підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник Солонянської ВК № 21 подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Вислухавши думку засудженого, а також вивчивши матеріали за клопотанням, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в установах виконання покарань знаходиться з 04 березня 2016 року, при цьому в ДУ «Солонянська ВК № 21» прибув 30 червня 2016 року та на час звернення з клопотанням відбув 2/3 частини строку покарання, не працевлаштований за власним бажанням.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, в спілкуванні з працівниками установи хитрий, брехливий. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_3 , у останнього за час відбування покарання відсутні заохочення та стягнення, що спростовує доводи клопотання засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому відсутність у засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії, судом врахована, але при цьому необхідно зазначити, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Також, визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Крім того, судом при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення враховується думка представника виправної колонії, який просив відмовити у задоволенні клопотання, а також те, що ОСОБА_3 17 липня 2012 року місцевим судом звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже його поведінка свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак засуджений ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений ОСОБА_3 на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1