Справа № 183/3493/19
№ 1-кп/183/1108/19

У Х В А Л А
12 червня 2019 року м. Новомосковськ
Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання - ОСОБА_4 :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого ПП « ОСОБА_5 », судимого: 13.10.2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням військового (спеціального) звання «старший лейтенант міліції»; на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від призначеного основного та додаткового покарання звільнений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, не працюючого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2007 року народження, працюючого тренером педагогом ДЮСШ № 4, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_8 ,
захисників - ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілих - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
В підготовчому судовому засіданні прокурором були заявлені клопотання про заміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_7 з запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України. 10.12.2018 року ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також прокурор в клопотанні зазначає, що органами досудового розслідування на теперішній час встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку прокурора, свідчить те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду у зв`язку з тим, що розуміє тяжкість та невідворотність покарання. Також прокурор вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України має місце у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 мав при собі незареєстровану вогнепальну зброю та був готовий її застосувати, що свідчить про те, що останній може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 може вчините нове кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, оскільки мету злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, досягнуто не було.
Також в своєму клопотанні прокурор зазначив, що 07.06.2019 року на потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 було вчинено незаконний вплив з метою їх залякування та унеможливлення їх явки в підготовче судове засідання, що підтверджується заявою потерпілих на ім`я прокурора Дніпропетровської області від 10.06.2019 року з додатками, а саме з роздруківкою СМС-повідомлень.
Таким чином, на думку прокурора, є обґрунтовані підстави вважати, що обвинуваченим ОСОБА_6 було порушено умови запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та здійснено незаконний вплив на потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Також прокурор в клопотанні про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що останній обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України. Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2019 року ОСОБА_7 змінено запобіжний захід на тримання під вартою з можливістю внести заставу. Також прокурор в клопотанні зазначає, що органами досудового розслідування на теперішній час встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку прокурора, свідчить те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду у зв`язку з тим, що розуміє тяжкість та невідворотність покарання. Також прокурор вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України має місце у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 вчинено злочин за попередньої змовою з групою осіб, які мали при собі незареєстровану вогнепальну зброю та були готові її застосувати, що свідчить про те, що останній може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 може вчините нове кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, оскільки мету злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, досягнуто не було.
Також в своєму клопотанні прокурор зазначив, що 07.06.2019 року на потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 було вчинено незаконний вплив з метою їх залякування та унеможливлення їх явки в підготовче судове засідання, що підтверджується заявою потерпілих на ім`я прокурора Дніпропетровської області від 10.06.2019 року з додатками, а саме з роздруківкою СМС-повідомлень.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 кожен окремо, підтримали клопотання прокурора, просили їх задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування прокурора, думку потерпілих, пояснення обвинувачених, думку захисників, колегія суддів дійшла до таких висновків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, одне з яких віднесено законом до категорії особливо тяжкого, інші до категорії тяжких, виходячи з наявних доказів, наведених прокурором в додатках до клопотання. ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, одне з яких віднесено законом до категорії особливо тяжкого, інше до категорії тяжкого, виходячи з наявних доказів, наведених прокурором в додатках до клопотання.
У відповідності до клопотань прокурора, існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України відносно обох обвинувачених. За заявою прокурора в судовому засіданні, ці ризики були враховані слідчим суддею під час обрання та продовження запобіжних заходів відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також колегіями апеляційного суду під час розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчого судді щодо останніх.
При цьому прокурор не надав колегії суддів жодної з ухвал, на які він посилається, при цьому навіть не міг назвати дати їх постановлення та за результатами саме яких ухвал кожному з обвинувачених були застосовані певні запобіжні заходи.
Колегія суддів також не отримала від прокурора документи на підтвердження обґрунтування клопотання, оскільки прокурором були додані копії документів, які мають погану якість та, в деяких місцях, не можуть бути прочитані. В будь-якому випадку, жодний з наданих прокурором документів не був належним чином завірений, а оригінали цих документів для огляду колегії суддів надані не були.
Крім цього прокурор в клопотаннях, а потім в підготовчому судовому засіданні заявив про те, що виникли нові обставини, які він вважає є підставою вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 порушили умови запобіжного заходу, які до них застосовані.
Підставою для цього, як вважає прокурор, є наявність заяви потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на ім`я прокурора Дніпропетровської області, в якому останні зазначили про те, що вони просять активізувати розслідування по встановленню кола учасників злочину у кримінальному провадженні; призначити та провести розслідування, встановити осіб, які намагаються здійснити тиск, погрожують їм як потерпілій стороні; в рамках діючого законодавства та повноважень сторони обвинувачення звернутися до суду з клопотанням про заміну запобіжного заходу ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , які обґрунтовано підозрюються в скоєнні особливо тяжких насильницьких злочинів.
Так, ч. 3 ст. 176 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Вказана норма передбачає те, що саме прокурор під час судового розгляду повинен доводити обставини, які б вказували про необхідність, перш за все, застосування будь-якого запобіжного заходу. По-друге, саме прокурор повинен доводити те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Частина 1 ст. 177 КПК України визначає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, визначеним п.п. 1-5 цієї статті.
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
В частині 1 ст. 183 КПК України зазначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Пункт 5 ч. 1 ст. 184 КПК України містить вимоги до того, що клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити: виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Як вбачається з клопотань, що розглядаються, прокурор в судовому засіданні таких доказів колегії суддів не надав, оскільки клопотання містить лише визначення «може» та «матиме можливість».
Таким чином, колегія суддів вважає, що прокурором під час судового розгляду не були дотриманні вимоги чинного національного законодавства щодо подання клопотання та доведеності своїх доводів під час судового розгляду.
Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях щодо України зазначає, що системним порушенням вимог Конвенції є подання органами досудового розслідування та прокурорів клопотань, які мають певні недоліки. Найпоширенішими із них є: підготовка подань за стандартними шаблонами, недостатнє їх вмотивування та обґрунтованість. Досить поширеним є й те, що в них здебільшого звернуто увагу на тяжкість злочину та ризик того, що особа, яка його вчинила, може ухилитися від слідства і суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення та впливати на свідків, які їм просто знайомі. При цьому на підтвердження зазначеного відповідні доводи та докази не додаються. З такими поданнями погоджуються прокурори, які після відмови суді першої інстанції у задоволенні таких подань звертаються з апеляціями, чим порушують як норми національного законодавства, так і вимоги Конвенції.
Порушенням вимог п. 3 ст. 5 Конвенції констатується в рішеннях ЄСПЛ, в тому числі, у зв`язку з відсутністю в рішеннях щодо продовження тримання особи під вартою аналізу актуальності ризиків, які на початку слідства були підставою для взяття під варту. Підхід ЄСПЛ до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстав для подальшого втручання у право на свободу особи.
Розглядаючи клопотання в частині зміни підстав наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає.
В клопотаннях прокурора міститься твердження про те, що наявність вказаного ризику підтверджується тим, що заяви потерпілих про вчинення на них впливу з метою залякування та неможливості їх явки у підготовче судове засідання, є обґрунтованою підставою вважати, що обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були порушені умови запобіжних заходів та здійснений незаконний вплив на потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Аналізуючи національне та міжнародне законодавство в цій частині, слід зазначити, що Конвенції може суперечити не лише затримання всупереч випадкам, передбаченим у п. 1 ст. 5, але й подальше тримання під вартою. Наприклад, у справі «Луценко проти України» ЄСПЛ, виклавши свою попередню практику, розглядав відповідність Конвенції подальше досудове тримання.
Так, в п. 70 вказаного рішення зазначено, що наступною підставою для взяття заявника під варту був здійснюваний тиск на свідків через надання заявником інтерв`ю засобам масової інформації. Уряд стверджував, що захист свідків був найважливішим фактором при обранні заявнику запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Проте Суд зазначає, що ані національні органи, ані сам Уряд не пояснили, як саме загрожували свідкам публічні твердження заявника і чому взяття під варту можна вважати адекватною реакцією на такі твердження. Як видається, ця підстава була наведена слідчими органами в більш широкому контексті їхнього незадоволення викладенням заявником засобам масової інформації його точки зору стосовно порушеної щодо нього кримінальної справи. Суд вважає, що від заявника, який був відомим політичним діячем, можна було очікувати висловлення його точки зору щодо цього та що це зацікавило як його прихильників, так і його опонентів.
Таким чином колегія суддів вважає, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність підстав для змін обґрунтування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Аналізуючи доводи прокурора щодо вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, відповідно до якої при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Крім того, прокурор під час судового розгляду не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки обмежився лише посиланням на особу підозрюваних та на тяжкість покарання, яке може загрожувати останнім. Колегія суддів зазначає, що це є обов`язковою умовою клопотання про застосування запобіжного заходу та цей обов`язок лежить саме не прокурорі. Однак під час розгляду клопотань прокурора це питання самим прокурором взагалі не ставилося.
Тому колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_7 із запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою необхідно відмовити.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на неналежне виконання своїх посадових обов`язків процесуальним керівником по даному кримінальному провадженню, у зв`язку із тим, що в порушення вимог ст. 192 КПК України, прокурором клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було подано лише 12.06.2019 року, в той час, коли строк дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу останнім спливав 14.06.2019 року. Прокурором про наявність даних клопотань було повідомлено під час підготовчого судового засідання ще 10.06.2019 року, однак суду вони передані так і не були, так само як і не були вручені всім учасникам судового провадження за 3 години до їх розгляду, як того вимагає ч. 2 ст. 184 КПК України, та в межах робочого часу суду. До клопотань прокурором були додані копії документів, які мають погану якість, які майже неможливо прочитати, та які будь-яким чином не завірені.
Тому, на підставі викладеного та керуючись статтями 177, 178, 314 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
В задоволенні клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - відмовити.
В задоволенні клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відмовити.
Звернути увагу прокурора Дніпропетровської області на неналежне виконання своїх посадових обов`язків процесуальним керівником по даному кримінальному провадженню при зверненні до суду з клопотаннями про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3