ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2172/19 Справа № 199/697/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002545за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2019 року:
ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень.
ОСОБА_8 визнано винуватим за ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень.
Цивільний позов задоволено в повному обсязі і стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 535,00 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 35 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 , 13.09.2017 приблизно о 21 годині 10 хвилин перебував біля місця свого меншання, а саме за адресою м. Дніпро, вул. Райдужна, 41, де вигулював своїх двох собак.
13.09.2017 приблизно о 21 годині 12 хвилин ОСОБА_7 побачив, як повз двір буд. АДРЕСА_1 проходить раніше йому незнайомий ОСОБА_10 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з приводу неналежного вигулу вказаних собак, серед яких була собака породи вівчарка, виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, 13.09.2017 приблизно о 21 годині 15 хвилин, продовжуючи перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше йому незнайомим ОСОБА_10 , підняв з землі камінь та умисно кинув його в бік потерпілого, влучивши ним в область правої руки останнього.
Далі, потерпілий ОСОБА_10 відійшов від ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_1 , і викликав поліцію. В той час, ОСОБА_7 , завів собак за місцем свого мешкання, де зустрів свого сина ОСОБА_8 , якому розповів про сварку, яка виникла між ним та потерпілим ОСОБА_10 , після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 вирішили умисно спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_10
13.09.2017 близько 21 годині 20 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1 , реалізуючи свій раніше виниклий злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 підійшли до останнього.
В свою чергу потерпілий ОСОБА_10 зігнувся в поясі верхньою частиною тулуба, горизонтально від землі та прикрив руками обличчя з метою уникнення отримання тілесних ушкоджень. ОСОБА_8 , який перебував у безпосередній близькості стоячи ліворуч відносно до потерпілого ОСОБА_10 , особисто наніс останньому один удар своїм правим коліном в область лівого ока, один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область скроні з лівої сторони та не менше 3 ударів своїм правим коліном в область передпліччя лівої руки.
В свою чергу, ОСОБА_7 , перебуваючи у безпосередній близькості праворуч відносно до потерпілого ОСОБА_10 , особисто наніс останньому один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область правого вуха, один удар своєю правою ногою по стегну правої ноги та не менше 3 ударів своїм правим коліном в область передпліччя правої руки.
Не припиняючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 підняв з землі металеву трубку та доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи її у своїй правій руці замахнувся зверху вниз та завдав нею 2 удари в область лівої лопатки потерпілого ОСОБА_10 .
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 - потерпілому ОСОБА_10 умисно були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: одного внутрішньо-шкіряного крововиливу в завушній області праворуч; синця та садна на задній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу; синця на внутрішній поверхні правого стегна у верхній третині; синця та садна в проекції тіла лівої лопатки, за своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_8 - потерпілому ОСОБА_10 умисно було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця у лівій параорбітальній області з переходом на спинку носу та в виличну область, садна на нижній повіці лівого, ока (на тлі синця) та субконюнктивального крововиливу у зовнішнього кута лівого ока; трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів: в лобній області ліворуч, у носо-губному трикутнику ліворуч та в лівій скронево-тім`яній області, які за своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, які є абсолютно ідентичними за змістом та вимогами, виражають свою незгоду з даним рішенням суду. Просять вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.06.2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджують матеріальну шкоду та ступінь відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі. Вважають, що суд безпідставно стягнув з них матеріальну шкоду, яка нічим не підтверджується, оскільки жодного доказу спричинення матеріальної шкоди, які б підтверджувалися якимись чеками, квитанціями, чи іншими документами про придбання ліків чи надання йому медичних послуг, потерпілим ОСОБА_10 суду не було надано.
Не погоджуються також апелянти і з вирішенням судом справи в частині стягнення з них моральної шкоди, оскільки позивач не довів суду наявність обставин, якими він обгрунтовував вимоги в зазначеній частині позовних вимог.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені та їх захисник, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Потерпілий та його представник, кожен окремо, заперечували проти задоволення даної апеляції.
Прокурор вважала вирок суду законним та обгрунтованим та просила його залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом дотримано вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації їх дій за ч. 1 ст. 125 КК України, а також вид та міра призначеного покарання відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Разом з тим, обговорюючи апеляційні вимоги обвинувачених в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу та зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Оскільки процесуальні відносини щодо підстав для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства не врегульовані нормами КПК України, то в цій справі застосуванню підлягають також положення ЦПК України, а саме статті 411 ЦПК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у цивільному позові потерпілого ОСОБА_10 сума матеріальної шкоди була визначена в розмірі 535 грн 00 коп, які останній витратив на придбання ліків для медикаментозного лікування та на потреби, пов`язані з відновленням свого здоров`я.
Разом з тим, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Проте поза увагою суду залишився той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи медичного закладу, які б підтверджували необхідність придбання вказаних потерпілим препаратів.
З матеріалів справи видно, що розмір суми матеріальної шкоди, яка була заявлена позивачем у цивільному позові, та яка підлягала відшкодуванню як певний вид витрат, а також те, що заявлені витрати є обґрунтованими, не були досліджені судом першої інстанції.
Узагальнене посилання суду першої інстанції при ухваленні вироку в частині заявленої матеріальної шкоди на те, що дії обвинувачених знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням події злочину та наслідками у вигляді збитків для потерпілого у загальній сумі 535,00 грн. та підтверджені письмовими доказами, без безпосереднього дослідження цих витрат та доказів, які їх підтверджують в конкретно визначених розмірах, не може вважатись достатнім під час визначення розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з обвинувачених.
За таких обставин висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і колегія суддів вважає, що рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 535,00 гривень було винесено без належного з`ясування доведеності підстав і розміру цих позовних вимог.
Вказана правова позиція висловлена і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19), а відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.
Крім того, згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В даному випадку суд першої інстанції, не з`ясувавши у повній мірі обставин, передбачених ст. 1167 Цивільного Кодексу України та не дотримавшись положень п. п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», дійшов висновку про задоволення в повному обсязі позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, не приділивши належної уваги відсутності доказів на підтвердження позовних вимог потерпілого в цій частині, внаслідок чого всупереч вимогам ст. 370 КПК України, не навівши у вироку належних і достатніх підстав та мотивів для вищевказаного висновків, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, яке перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Враховуючи те, що суд першої інстанції не дотримався вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, вважати обґрунтованим визначений судом порядок стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, колегія суддів не може, а тому апеляційні скарги обвинувачених підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині вирішення цивільного позову з направленням його на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог чинного законодавства проаналізувати докази, наведені обвинуваченими в обґрунтування своїх позовних вимог, дати їм належну юридичну оцінку, та усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, в частині вирішення цивільного позову - скасувати, направивши кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4