Справа № 344/6685/17
Провадження № 11-кп/4808/318/19
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, з середньою освітою, одруженому, раніше не судимого

,який звинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст. 152 ч.4, ст. 153 ч. 3 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_12 до 22 вересня 2019 року включно.

На вказану ухвалу суду подано апеляційні скарги обвинуваченим ОСОБА_12 та його захисником адвокатом ОСОБА_8 в яких вони просять скасувати ухвалу суду та винести нову ухвалу, якою змінити міру запобіжного заходу для обвинуваченого з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Вважають, що ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою ухвалено із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказують на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення зібрані всі докази по справі і обвинувачений вже не може уникати проведення будь-яких слідчих дій, впливати на свідків, потерпілих чи перешкоджати встановленню істини.

Зокрема, у своїй апеляційній скарзі захисник вказуєна те, шовідповідно до практики Європейського суду з прав людини, застосування найсуворішої міри запобіжного заходу має бути обгрунтованим і «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку» (рішення від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України»).

Вважає, що суд першої інстанції самоусунувся від свого прямого обов`язку стосовно перевірки обгрунтованості підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та розглядаючи кримінальне провадження впродовж двох років порушує розумні строки розгляду кримінального провадження.

Звертає увагу апеляційної інстанції на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, веде нормальний спосіб життя, має на вихованні п`ятеро неповнолітніх дітей, які потребують його опіки і догляду, має повноцінну родину, хвору матір-інваліда, яка перебуває на пенсії, і також потребує його уваги і догляду.

Вказує, що ОСОБА_12 має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , що дасть йому можливість прибути в судове засідання в зазначений час для участі в розгляді справи. Переховуватися від органів судочинства він не має наміру, оскільки найбільше прагне розкриття вбивства його доньки ОСОБА_13 та спростування інкримінованого йому обвинувачення.

Вважає, що враховуючи дані характеризуючи особу обвинуваченого, на даний час не існують ризиків, які ередбачені ч.1 ст.177 КПК України та які дають правові підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляфційних скарг та просили скасувати ухвалу сулу першої інстанйції щодо продовджння строку тримання під вартою, та обрати обвинуваченому запобіжний заход у виді особистого зобовязання, -

- потерпіла ОСОБА_9 просила задовольнити апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, оскільки вважає, що ОСОБА_12 непричетний до вчиненого злочину і бкезпідставно утримується під варттою,-

- прокурор, потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_11 просили залишити ухвалу суду без змін, оскільки вважають, що суд першої інстанції обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвалу слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно змінити з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції ППП підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_8 фактично вказують на відсутність правових підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При вирішанні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_12 до 22 вересня 2019 року включно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме вказане рішення суду є предметом апеляційного оскарження, у звязку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі, які повязані з необхідністю оцінки досліджених судом доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_8 про те сукупність досліджених судом першої інстанції доказів свідчить про безпідставність звинувачення обвинуваченого у вчиненні який звинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст. 152 ч.4, ст. 153 ч. 3 КК України .

Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи наведене, апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті та прийти до висновку про наявний «стан доказів» і їх переконливість в тому, що подальший розгляд кримінального провадження може привести до ухвалення несприятливого для обвинуваченого рішення або до висновку про те, що обвинувачення висунуте обвинуваченому є безпідставним.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати додаткові перешкоди.

Апеляційний суд не може об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції та готовність суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню.

Колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського суду Івано-Франківської області ОСОБА_14 від 04.01.2017 року підозрюваному ОСОБА_12 вперше було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З копії матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт було спрямовано до суду 24.05.2017 року.

Відповідно до вказаного обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 проживає по АДРЕСА_1 спільно із дружиною ОСОБА_9 , 1980 року народження та дітьми ОСОБА_15 , 2001 року народження, ОСОБА_16 , 2003 року народження, ОСОБА_17 , 2006 року народження, ОСОБА_18 , 2009 року народження та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До 17.08.2016 р разом з ОСОБА_12 проживала донька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Орган досудового розслідування звинувачує ОСОБА_12 в тому, що у 2012 році в нього виник умисел на зґвалтування малолітньої дочки ОСОБА_13 .

З метою його реалізації ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом спрямованим на вступ у статеві зносини з ОСОБА_13 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, використовуючи безпорадний стан. ОСОБА_13 , яка в силу малолітнього віку не розуміла сутності вчинюваних з нею сексуальних дій, вступив з нею проти її волі у статеві зносини природним способом.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 протягом 2012 року, за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 , діючи повторно, використовуючи безпорадний стан малолітньої ОСОБА_13 , якій на момент вчинення насильницьких дій виповнилось 13 років, періодично вступав із нею у статеві зносини природним способом тобто ґвалтував її.

Впродовж 2012-2016 років ОСОБА_12 діючи умисно, повторно, застосовуючи психологічний тиск, принижуючи людську честь і гідність ОСОБА_13 , систематично, проти її волі вступав з нею у статеві зносини природним способом, використовуючи її безпорадний стан, яка в силу малолітнього віку не розуміла сутності вчинюваних з нею сексуальних дій, в результаті чого ОСОБА_13 , 17.08.2016 близько 1240 год, пішла в сквер, що на перехресті вулиць Шота-Руставелі - Красівського в м. Івано-Франківську, де покінчила життя самогубством шляхом механічної асфіксії через повішення.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_12 звинувачується у тому, що вчинив згвалтування - статеві зносини з малолітньою ОСОБА_13 , з використанням її безпорадного стану, вчиненому повторно, що спричинило особливо тяжкі наслідки, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Крім того, органом досудового розслідування, ОСОБА_12 звинувачується у тому, що у 2012 році ОСОБА_12 будучи особою, яка вчинила злочин передбачений ст. 152 КК України, перебуваючи з своєю малолітньою дочкою ОСОБА_13 в квартирі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом на вступ проти її волі у статеві зносини неприродним способом з останньою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи цього, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_13 , яка в силу малолітнього віку не розуміла сутності вчинюваних з нею сексуальних дій, вступив з нею у статеві зносини неприродним способом.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 протягом 2012 року, за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 , діючи повторно, використовуючи безпорадний стан малолітньої ОСОБА_13 , якій на момент вчинення насильницьких дій виповнилося лише 13 років, періодично вступав із нею у статеві зносини неприродним способом.

ОСОБА_12 впродовж 2012-2016 років, діючи умисно, повторно, систематично вступаючи з ОСОБА_13 в статеві зносини неприродним способом проти її волі, використовуючи її безпорадний стан, яка в силу малолітнього віку не розуміла сутності вчинюваних з нею сексуальних дій та застосовуючи психологічний тиск, принижуючи її людську честь і гідність, в результаті чого 17.08.2016 близько 12.40 год. ОСОБА_13 пішла в сквер, що на перехресті вулиць Шота-Руставелі - Красівського в м. Івано-Франківську, де покінчила життя самогубством шляхом механічної асфіксії через повішення.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_12 , звинувачується у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом з малолітньою ОСОБА_13 , з використанням її безпорадного стану, вчиненого повторно, особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 152 КК України, що спричинило особливо тяжкі наслідки тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_20 звинувачується у тому, що з 12.06.2013 по 17.08.2016, ОСОБА_12 будучи особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 153 КК України, продовжуючи свої злочинні дії направлені на задоволення статевої пристрасті, діючи з прямим умислом, спрямованим на вступ у статеві зносини з неповнолітньою дочкою ОСОБА_13 проти її полі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, із застосуванням погрозою та застосуванням фізичного насильства, впродовж тривалого часу, повторно, вступав у статеві зносини із ОСОБА_13 природним способом.

ОСОБА_12 діючи умисно, впродовж 2012-2016 років, жорстоко поводився з ОСОБА_13 , систематично вступаючи з нею проти її волі в статеві зносини природним і неприродним способами, застосовуючи при цьому фізичне насильство, його погрозу, психологічний тиск, принижуючи її людську честь і гідність, в результаті чого 17.08.2016 близько 1240 год. неповнолітня ОСОБА_13 , пішла в сквер, що на перехресті вулиць Шота-Руставелі - Красівського в м. Івано-Франківську, де покінчила життя самогубством шляхом механічної асфіксії через повішення.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 366 від 16.11.2016, окрім странгуляційної борозни у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження: подряпини по передній поверхні нижньої третини лівого передпліччя з поширенням на таку ж поверхню променева-зап`ястного суглоба, множинні подряпини та три поверхневі різані рани по передній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя з поширенням на таку ж поверхню променево-зап`ястного суглоба; ділянка осаднення слизової оболонки по ходу зовнішнього краю правої великої соромітної губи, крововиливи в слизову оболонку в ділянці складки передвірря піхви зліва у верхній третині з переходом на ділянку малої соромітної губи, по верхньому краю склепіння піхви, підшкірні крововиливи навколо задньопрохідного отвору справа та зліва.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_12 , звинувачується у зґвалтуванні - статевих зносинах з неповнолітньою ОСОБА_13 із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчиненому повторно, особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 153 КК України, що спричинило особливо тяжкі наслідки, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Крім того, органом досудового розслідування, ОСОБА_12 , звинувачується у тому, що будучи особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 152 КК України, з 12.06.2013 по 17.08.2016 продовжуючи свої злочинні дії направлені на задоволення статевої пристрасті, діючи з прямим умислом, спрямованим на вступ у статеві зносини з неповнолітньою дочкою ОСОБА_13 проти її волі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, із застосуванням фізичного насильства та погрозою його застосування, впродовж тривалого часу, повторно, вступав у статеві зносини із ОСОБА_13 неприродним способом.

ОСОБА_12 діючи умисно, впродовж 2012-2016 років, жорстоко поводився з ОСОБА_13 , систематично вступаючи з нею проти її волі в статеві зносини неприродним та природним способами, застосовуючи при цьому фізичне насильство, його погрозу та психологічний тиск, принижуючи її людську честь і гідність, в результаті чого 17.08.2016 близько 1l4° год. неповнолітня ОСОБА_13 , пішла в сквер, що на перехресті вулиць Шота-Руставелі - Красівського в м. Івано-Франківську, де покінчила життя самогубством шляхом механічної асфіксії через повішення.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 366 від 16.11.2016, окрім странгуляційної борозни у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження: подряпини по передній поверхні нижньої третини лівого передпліччя з поширенням на таку ж поверхню променева-зап`ястного суглоба, множинні подряпини та три поверхневі різані рани по передній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя з поширенням на таку ж поверхню променево-зап`ястного суглоба; ділянка осаднення слизової оболонки по ходу зовнішнього краю правої великої соромітної губи, крововиливи в слизову оболонку в ділянці складки передвірря піхви зліва у верхній третині з переходом на ділянку малої соромітної губи, по верхньому краю склепіння піхви, підшкірні крововиливи навколо задньопрохідного отвору справа та зліва.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_12 , звинувачується у задоволенні статевої пристрасті з неповнолітньою ОСОБА_13 із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчиненому повторно, особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 152 КК України, що спричинило особливо тяжкі наслідки, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_12 звинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст. 152 ч.4, ст. 153 ч. 3 КК України, які у відповідності до вимог ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обрані запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, судом об`єктивно взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який звинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст. 152 ч.4, ст. 153 ч. 3 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені у клопотанні ризики є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненому злочині, а також наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зі змісту ухвали суду про продовження строків тримання під вартою вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, котрі ще не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_12 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, так необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і наявність відповідного суспільного інтересу щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати неорбхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту пояснень сторін вбачається, що тривалість роозгляду кримінального провадження обумовлена складністю кримінального провадження, яке повязано із необхідністю допиту значної кількості свідків, які надають показання з чужих слів в порядку ст.97 КПК України, поведінкою обвинуваченого, який з різних причин вимагав заміни захисників, заміна яких призводила до необхідності вирішення додакових питаня з метою належної організації судового процесу та забеспечення права захисту на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, заміна склада суду, яка була викликана обьєктивними причинами, повязаними із проведенням судової реформи, та інші обставини, які об`єктивно могли вплинути на тривалість розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що запобіжні заходи у виді особистого зобовязання та домашнього арешту, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, не зможуть забеспечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що порушення умов виконання вищевказаних запобіжних заходів обвинуваченим може призвести тільки до ухвалення судового рішення про обрання іншого більш суворого запобіжного заходу, що не може бути достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого у вчиненні особиливо тяжких злочинів, оскільки за умови визнання його винним у вчинення таких кримінальних правопорушень, він не отримує інших негативних наслідків ніж можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів враховує, що при вирішанні питання про необхідність продовження строку тримання півд вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забеспечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, враховуючи тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув питання про можливість обрання альтернативного запобіжного заходу та не мотивував неможливість обрання запобіжного заходу у виді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Зокрема, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_12 , утримується під вартою протягом значного строку, колегія суддів вважає за необхідне обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Колегія суддів, у відповідності до вимог ч.5 ст.182 КПК України , вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід у максимальному розмірі, який передбачено законом для обвинувачених у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, а саме у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 602100 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою.

Колегія суддів, вважає, що розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення і вважає, що саме такий розмір застави здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_12 покладених на нього процесуальних обов`язків.

При визначенні підозрюваному розміру застави, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінити та доповнити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді триманя під вартою визначеням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Керуючись ст. ст.177,178,183,184,331,376,404,405,407,408,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м. Івано-Франківська до 22 вересня 2019 року змінити та доповнити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді триманя під вартою визначеням альтернативного запобіжного заходу.

Визначити ОСОБА_12 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, - 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576 300 (п`ятсот семьдесят шість тисяч триста) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок за реквізитами: р/р 3264, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42262052, банк отримувача Державна казначейська служба України, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_12 наступні обовязки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з усіма свідками по даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

У разі внесення застави оригінал документу з відміткою банку має бути наданий відповідальній особі Івано-Франківської УВП №12, яка після перевірки має розпорядитися про звільнення підозрюваного з-під варти, про що повідомити слідчого та суд.

Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Після внесення застави і звільнення ОСОБА_12 з-під варти слід вважати, що до нього застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити ОСОБА_12 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В решті ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду буде оголошено в приміщенні Івано-Франківського апеляційного суду о 15.00 год. 13 серпня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5