Справа № 524/9154/16-к
Провадження № 1-кп/524/23/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів Автозаводського районного суду міста Кременчука

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці питання щодо доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001546 від 20.09.2016 та № 0000695 від 12.12.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 186, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 5 ст. 185 КК України та клопотання представника володільця майна - ОСОБА_12 - ОСОБА_11 про скасування арешту майна , -

В С Т А Н О В И ЛА:

Представник володільця майна ОСОБА_13 - ОСОБА_11 заявив клопотання, яке в письмовому вигляді долучено до матеріалів справи, про скасування арешту в частині тимчасового позбавлення використання та зберігання з автомобіля Mercedes- Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов`язати посадових осіб Литінського відділення поліції Калинівського відділу ГУНП У Вінницькій області відповідальних за збереження автомобіля передати володільцю ОСОБА_12 автомобіль та ключ від нього на відповідальне зберігання за місцем проживання ОСОБА_12 з відповідним обґрунтуванням.

У судовому засіданні, колегія суддів відповідно до вимог ст. 331 ч. 3 КПК України, поставила на розгляд питання щодо доцільності продовження або зміни строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, у задоволенні клопотання ОСОБА_11 просить відмовити, крім іншого, наголошує, що вказане питання вирішується під час вирішення справи по суті. Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 які просять змінити запобіжний захід, на більш м"який, підтримують клопотання ОСОБА_11 , думку обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів вважає наступне.

При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою, зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимогист.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.
Як встановлено під час розгляду питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою ризики, які мали місце на час обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишаються наявними та дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про такі ризики свідчать тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні такого кримінального правопорушення, характеризуючи дані обвинуваченого та обставини його життєдіяльності, особливості події злочину, а також те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні встановлено, що ступень значущості обставин, які обумовили застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, також не зменшилася.

При наданні оцінки виправданості продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що інший запобіжний захід не забезпечить усунення ризиків негативної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , внаслідок тих обставин, що він своїми діями довів, що не може дотримуватись правослухняної поведінки, а також внаслідок ступеню небезпечності ризику продовження обвинуваченим протиправної поведінки.

Не встановлено й обставин яким не було надано оцінки під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу і які на теперішній час свідчили б про можливість запобігання ризикам негативної поведінки обвинуваченого шляхом застосування до нього іншого запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, що відноситься до тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років та ч. 5 ст. 185 КК України, що відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Таким чином, беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення останнім злочину та тяжкість покарання, що йому загрожує, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого у місці його проживання, а саме те, що він раніше судимий за злочини проти власності, офіційно не працює, перебував у розшуку, суд вважає, що подальше застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим, оскільки тільки такий захід здатний належним чином забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та надасть змоги запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, для досягнення реалізації завдань кримінального провадження.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження не завершується до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також відсутність обставин, котрі давали б підстави до зміни або скасування запобіжного заходу, суд вважає за доцільне продовжити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів.

Згідно положень ст. 183 ч.4 п.1 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Оскільки кримінальне правопорушення, висунуте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 вчинений із застосування насильства, то колегія суддів вважає не визначати у даному кримінальному провадженні при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заставу.

Клопотання представника володільця майна ОСОБА_12 ОСОБА_11 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалою слідчого судді Литінського районного сулу Вінницької області від 18.01.2018 року накладено арешт, крім іншого, на автомобіль Mercedes- Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ налужить ОСОБА_15 , яким пересувались злочинці.
Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності за №4829 від 15.09.2017 року ОСОБА_12 має право користуватися та розпоряджатися вказаним транспортним засобом

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна.
Враховуючи те, що досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню завершено, органом досудового розслідування необхідні слідчі дії з автомобілем проведено, відсутність даних про те, що вказане майно підлягає спеціальній конфіскації, цивільний позов по справі не заявлено, на даний час відпала потреба в застосуванні арешту даного майна в частині заборони користування майном його володільцем, а також беручи до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності та права користування, завдання кримінального провадження та наслідки арешту майна для користувача майна, суд вважає, що клопотання в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо зобов`язання посадових осіб вчинити дії, то відповідно ч. 2 ст 174 КПК України ухвала суду за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна може бути про скасування арешту повністю або частково. На підставі наведеного суд приймає рішення у межах повноважень.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 03 листопада 2019 року включно.

Клопотання представника ОСОБА_12 - ОСОБА_11 . - задовольнити частково.

Скасувати арешт, вжитий ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області від 18.01.2018 року в частині заборони користування транспортним засобом автомобілем марки Mercedes- Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3