ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/2751/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 07 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без змін та продовжено строк цього запобіжного заходу до 22 09 2019 року із встановленням застави в розмірі 96050 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за місцем його постійного проживання.

Такі вимоги мотивовані тим, що відсутні докази існування ризиків, на які посилався прокурор. Крім того, вказав, що висновки суду про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків не відповідають дійсності.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданих апеляційних скарг.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
В апеляційній скарзі обвинувачений, серед інших доводів, вказує про те, що ризики, на які посилається прокурор, жодним чином не доведені.

З такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2,3 ст.185 КК України, фактичні обставини пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах.

Не залишились поза увагою суду і відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини, та знову обвинувачується у вчиненні умисного аналогічного злочину, що свідчить про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, про які йдеться у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

Наявність тих обставин, на які посилається апелянт, про те, що він проживає у м. Харкові разом з батьками похилого віку, які потребують його постійної допомоги, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, спростовують доводи обвинуваченого, зазначені у апеляційній скарзі, про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що відсутність офіційного працевлаштування не може визначати наявність ризику повторного скоєння ним злочину не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні саме корисливого злочину, а оскільки він офіційно не працює, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається, особисті доходи для проживання у нього відсутні, що може послужити стимулюючим фактором для вчинення нових корисливих злочинів.

На переконання судової колегії апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою, як на тому наполягає апелянт, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Посилання апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та зводяться до іншої оцінки обвинуваченим обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 07 2019 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 вересня 2019 року, включно, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.ч.2,3 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3