САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1906/19
Провадження № 1-кп/726/161/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.10.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження № 0000432 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 10-Б класу Чернівецької багатопрофільного ліцею №4, неодружений, раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Неповнолітній ОСОБА_6 , 27.08.2019 року, близько 21 год. 00 хв., переслідуючи корисливу мету та мотив особистого збагачення, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, умисно, таємно, перебуваючи у торгівельному залі ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна», що розташований за адресою м. Чернівці, вул. О. Вільшини, 1Д, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з полиці вітрини з тютюновими виробами викрав блок сигарет марки «MarlboroTouch», які помістив до свого рюкзаку та пройшовши через касу розрахунку не пред`явивши даний товар касиру для розрахунку, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальних збитків ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» на суму 357,78 гривень.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази в судовому засіданні, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладений в обвинувальному акті, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, також просив суд звільнити його від кримінального покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували неповнолітні обвинувачені та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З урахуванням вимого ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом неповнолітніх обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують їх особи, а також з`ясуванням умов життя та виховання неповнолітніх обвинувачених, передбачених ст.487 КПК України.

Вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і неповнолітніми обвинуваченими не оспорюються.

Суд вважає доведеною винуватість неповнолітнього ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці). Його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

При вирішенні питання про вид та міру покарання неповнолітньому ОСОБА_6 суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім, відшкодування шкоди завданої злочином, суд визнає ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України, такими, що пом`якшують його покарання. Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Окрім того, суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, злочин вчинив вперше.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей- правопорушників.

В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Згідно п. 16 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п. 5. застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК), яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого, який характеризуються позитивно, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений на час ухвалення вироку не потребують застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

При таких обставинах, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперше обвинувачуються у вчиненні злочину середньої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому, висловили впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та застосування до них примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України у виді застереження та врахувавши положення ст. 497 КПК України, звільнити його від призначеного покарання.

Враховуючи вищевказані обставин справи суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

В зв`язку з викладеним і відповідно до ст. 105 КК України суд вважає за необхідне застосувати до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру, а саме застереження.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373, 374, 395, 497 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру - застереження.

Речовий доказ DVD+R з відеозаписами - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1