Справа № 128/787/18
УХВАЛА
12 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого- судді ОСОБА_1 , при секретарі- ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора- ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , захисника- ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесене 17.02.2018 року в ЄРДР за №0000182 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

УСТАНОВИВ:
З 03.04.2018 впровадженні Вінницького районного суду Вінницької області на розгляді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В даному судовому засіданні суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 331 КПК України, поставив на міркування учасників кримінального провадження питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки такий строк стикає 20.09.2019 , але до цієї дати судовий розгляд у даному провадженні не може бути завершено з об`єктивних причин.

Прокурор ОСОБА_3 вважає за доцільно та заявив усне клопотання , просив продовжити обвинуваченому строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на даний час існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 з місця злочину втік; в судовому засіданні вину у вчиненні даного кримінального правопорушенні не визнав.

Представник потерпілого ОСОБА_4 вважає за доцільно.

Захисник ОСОБА_5 вважає за недоцільне , заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та заявив усне клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт , оскільки вважає , що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, має намір працювати та не буде переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника.

Вислухавши міркування учасників кримінального провадження, усні клопотання прокурора та захисника, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходячи з такого.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З положень, викладених у ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи усне клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно роз`ясненнями , викладеними у постанові № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Оглянувши обвинувальний акт вислухавши міркування присутніх учасників судового провадження, суд зважає на те, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_6 , віднесений відповідно до ч.4 ст. 12 КК України до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України , позбавленням волі на строк від семи до десяти років, тому дає достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе, з метою уникнення від покарання, переховуватися від суду. Крім того, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню триває, в ході судового розгляду ОСОБА_6 вже надав покази, з який убачається що він не визнає своєї винності у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення ; обвинувачений є не одруженим, на час затримання офіційно не працюючим, отже на розсуд суду ОСОБА_6 на даний час не має стійких соціально- стримуючих факторів, що дає суду також підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду .

Таким чином, суд вважає, що наразі існує та не відпав ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить на думку суду вищевказаному ризику.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, - не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_5 приведені ним у своєму усному клопотанні є непереконливими для суду та такими, які не спростовують належними, достатніми та допустимими доказами що вказаний ризик прокурором відпав , тому у задоволені усного клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, слід відмовити за необґрунтованістю.

Виходячи з вищевикладеного, суд не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає за доцільне продовжити останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяця, а саме - по 10.11.2019 включно.

Керуючись ч.3 ст. 331 КПК , Суд
УХВАЛИВ:
Усне клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовільнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 місяця у Вінницькій УВП УДПтСУ в Вінницькій області, а саме по 10.11. 2019 року, включно.
У задоволені усного клопотання захисника ОСОБА_5 - відмовити.

Копію ухвали направити уповноваженій особі Вінницької УВП УДПтСУ в Вінницькій області для відома.

Об`явити перерву в судовому засіданні на 11.10.2019 о 10.00 годин, для підготовки учасників судового процесу до судових дебатів.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги, протягом семі днів з дня її проголошення, а обвинуваченим- у цей же строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: