Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 543/685/18
провадження № 51-4735ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року щодо нього в межах кримінального провадження № 0000095 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК).
Встановлені обставини
За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто на його користь із ОСОБА_4 11 479,81 і 30 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 19 серпня 2019 року залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок місцевого суду щодо нього без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений, формально посилаючись у касаційній скарзі на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону й на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,

не навів обґрунтування незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК та не зазначив, у чому вони полягають, як вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цими судами рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень з огляду на положення статей 370, 373, 374, 404, 412, 413 і 419 КПК та ст. 122 КК в їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не зазначено, яких конкретно доводів, викладених в апеляційній скарзі, всупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Крім того, касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого.Натомість ОСОБА_4 у касаційній скарзі наголошує на однобічності й неповноті досудового розслідування і судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій,

що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3