11-кп/804/1292/19
221/8214/18

11-кп/804/1292/19
221/ 8214/18
Категорія ст. 115 ч.1 України Головуючий у І інстанції: Гноєвой С.С.
Доповідач: Топчій Т.В.

іменем У к р а ї н и
23 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Топчій Т.В суддів Гришина Г.А., Куракової В.В.
секретаря Меркулової Я.О.
прокурора Сластіна М.С.
захисника Шагєєва О.Р.
обвинуваченого ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з Волноваським райсудом Донецької області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 ,-
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2019 року продовжений ОСОБА_1 строк тримання під вартою до 17.11.2019 р. за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити своє рішення, яким обрати відносно останнього інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що протягом року жодного клопотання про продовження строку прокурором надано не було, та лише 19.09.2019 р. прокурор вперше подав клопотання, зі змісту якого не вбачаються обставини, на основі яких прокурор дійшов висновку, що існують ризики порушення процесуальної поведінки, передбачені ст.177 КПК України. Також зазначає, що ні зброї, ні доступу до зброї він не має, впливати на свідків також не збирається, умислу на вбивство в нього не було, висунута йому підозра у вчиненні умисного вбивства є необґрунтованою, він лише захищався від посягання проти життя військовослужбовця, згідно бойового статусу ВСУ, та був зобов`язаний негайно відвернути та знешкодити протиправне посягання щодо себе.
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без зміни. Зазначає, що ОСОБА_1 скоїв особливо тяжкий злочин, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування стосовно ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Крім того прокурор зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та у зв`язку з виконанням службових завдань має доступ до зброї, та знову у стані алкогольного сп`яніння може продовжити свою злочинну діяльність із використанням вогнепальної зброї.
Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційних своїх вимог, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції на 60 днів до 17.11 19 року включно.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно і ухвали суду про обрання чи продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку. Колегія суддів вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду таких апеляційних скарг, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Так, згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином ,законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.
Зазначені висновки також повністю узгоджуються з позицією Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія), згідно якою є бажаним, щоб апеляційне оскарження тимчасових заходів, а саме тримання особи під вартою, було вирішено негайно, для чого можуть запроваджуватись суворі часові обмеження.
Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор повинен довести, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності. На думку колегії суддів, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики щодо переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, а також продовження злочинної діяльності.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з таким висновком, та зазначає, що судом правильно встановлено та взято до уваги, що підозрюваний ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється органом досудового слідства у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, тобто вчинення вбивства з посяганням на найвищу соціальну цінність суспільства та держави життя та здоров`я людини. Доводи апелянта про не точність або неправильність правової кваліфікації його дій повинні переглядатися судом під час судового розгляду з наведенням відповідних мотивів в остаточному процесуальному рішенні.
Обґрунтовуючи ризики в поведінці обвинуваченого, суд правильно взяв до уваги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, має доступ до зброї, тривалий час проходив військову службу, має навики ведення бойових дій, авторитет серед військовослужбовців з якими проходив службу, тому існує висока ймовірність незаконного впливу ним на свідків, крім того він може продовжити злочинну діяльність із використанням вогнепальної зброї.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти. Суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення та врахував при цьому практику ЄСПЛ. Судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,372 КПК України. Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали в даному провадженні не встановлено.
Аналізуючи апеляційні твердження обвинуваченого, стосовно того, що зі змісту подання прокурора не вбачаються обставини, на основі яких прокурор дійшов висновку, що існують ризики, передбаченим ст.177 КПК України, то колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 досі є діючим військовослужбовцем за контрактом військової частини -А1556, має навик ведення бойових дій та навик використання зброї, а тому, ризики незаконного впливу ОСОБА_1 на свідків та інших учасників кримінального провадження, шляхом можливого застосування до них методів фізичного та морального впливу з використанням свого службового становища, а також можливість продовжити злочинну діяльність існують і не зменшилися. Обвинувачений ОСОБА_1 може переховуватися від суду, а при суворості покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, взагалі існує ризик його втечі та ухилення від правосуддя.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення та врахував при цьому практику ЄСПЛ.
Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали в даному провадженні не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422 КПК України, колегія судді,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 продовжено строк тримання під вартою по 17.11.2019 р. - залишити без зміни.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
Топчій Т.В. Гришина Г.А. Куракової В.В.