Провадження №11-кп/801/1030/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0005224 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка, Козятинського району, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн 00коп.

Вирішено питання з судовими витратами, цивільними позовами та речовими доказами.

встановив:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 був визнаний винним в тому, що він, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, в липні 2017 року зареєстрував суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_8 . Після чого, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи від імені останнього та маючи намір отримати замовлення, в мережі інтернет розмістив оголошення щодо проведення будівельних робіт. На початку жовтня 2017 року ОСОБА_7 , будучи безробітним, представився ОСОБА_9 працівником Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_8 » та запевнив останнього, що він разом з працівниками підприємства може в короткий термін провести будівельні роботи по зведенню прибудови балкону до квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_10 , і тим самим збільшити площу помешкання. В подальшому, ОСОБА_7 , маючи намір надати правдивість своїм намірам, перебуваючи поруч будинку АДРЕСА_4 , провів заміри місця, де мав бути прибудований балкон, та здійснив розрахунки вартості виконання робіт. Після чого, доводячи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння коштами шляхом обману до кінця та з корисливим мотивом, 10.10.2017 близько 15.00год ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_3 , та, бажаючи надати законності своїм діям, розуміючи, що він не являється працівником Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_8 », при цьому продовжуючи діяти від його імені, уклав договір про виконання робіт на прибудову балкону до квартири АДРЕСА_3 між Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_8 » та ОСОБА_9 . Після чого, під приводом необхідності придбання будівельних матеріалів для проведення будівельних робіт балкону, ОСОБА_7 переконав ОСОБА_9 передати йому передоплату в розмірі 50 відсотків від вартості робіт. ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, вважаючи ОСОБА_7 працівником Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_8 » та, будучи завірений в його порядності, передав останньому кошти в розмірі 28 000 грн., які належали його дружині ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_7 будівельні матеріали не придбав, до виконання будівельних робіт з прибудови балкону не приступив та робіт не провів, а отриманими від ОСОБА_9 коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 28 000грн 00коп.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та просили ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України до 3 років обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який просив задовільнити апеляційну скаргу; обвинуваченого, який просив відмовити в її задоволенні; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора із наступних підстав.

Обставини та юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, не оскаржувались, а тому вирок суду в цій частині не переглядався.

Проте, вирок суду стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

Як вбачається з вироку, при призначенні обвинуваченому покарання, суд не виконав вимоги названого закону i роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та, вирішуючи питання щодо міри покарання, не в повній мipi врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не надав належної оцінки особі обвинуваченого, як наслідок призначив ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Судом належним чином не врахований характер вчиненого злочину та той факт, що ОСОБА_11 не визнав свою вину, та за весь період проведення досудового слідства та судового розгляду протягом більш ніж 2 роки жодних заходів до відшкодування завданих збитків не вжив. Крім того, як вбачається з матеріалів судової справи останній навіть в ході апеляційного розгляду зазначав, що при наявності грошових коштів для відшкодування завданих збитків, він не вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу їх відшкодовувати. Наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 жодним чином у вчиненому не розкаявся, не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив протиправний характер скоєного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ОСОБА_7 відсутні будь-які соцiально-стримуючi фактори як то сім`я, робота, не встановлено будь-якого рухомого чи нерухомого майна. Окрім того, поведінка самого обвинуваченого під час досудового слідства так i судового розгляду дає підстави вважати, що останній належних висновків для себе не зробив та не бажає відшкодовувати заподіяні ним збитки.

Крім того, судом першої інстанції не врахована позиція потерпілої, яка просила обрати обвинуваченому більш суворе покарання.

Наведене свідчить, що призначене судом першої інстанції мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.190 КК України до ОСОБА_7 , за відсутності обставин, що пом`якшують покарання в даному випадку не відповідає ні ступеню суспільної небезпечності злочину, вчиненого ОСОБА_7 , ні особі обвинуваченого, а відтак свідчить про неможливість досягнення мети покарання.

Невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість є обов`язковою підставою до скасування вироку суду в частині призначеного покарання.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про безпідставне застосування до засудженого покарання у виді штрафу, а тому найбільш доцільним покаранням для ОСОБА_7 буде покарання у виді громадських робіт.

Визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.404, 405, 407, 412, 413, 420 КПК України апеляційний суд,-

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора частково задовільнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом 3 місяців із дня його проголошення.

Вирок суду негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:
Суддя: