Справа № 348/1061/19
Провадження № 11-кп/4808/414/19
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , -

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду, обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з тримання під вартою. Вважає, що суд не прийняв до уваги його сімейні обставини, а саме те, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина та вагітна дружина, яка має захворювання, та є ризик, що дружина потрапить до лікарні, внаслідок чого дитина залишиться без нагляду.

23.09.2019 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки дійшов висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати судовому провадженню іншим чином за умови перебування в межах менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з тримання під вартою;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, з`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін, з таких підстав.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені двох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (а.п. 2-5).

Як вбачається із матеріалів справи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду.

При вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В той же, в апеляційній скарзі апелянт не оспорює висновки суду першої інстанції в частині наявності ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, просить обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з тримання під вартою виключно виходячи з того, що його малолітня дитина може залишити без догляду.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги в частині продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), врахував як тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, так й обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_7 з урахуванням тих доводів що були наведені у клопотанні прокурора в обґрунтування ризиків, які існували як на момент затримання останнього, та які не зменшились та існують на даний час.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що на даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, у разі задоволення апеляційної скарги про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, існує значна ймовірність того, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Приймаючи рішення про залишення оскаржуваного судового рішення без змін, колегія суддів також враховує те, що в провадженні Луцького районного суду Волинської області перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , в частині його обвинувачення у вчиненні ще одного кримінального правопорушення проти власності (а.п. 30-31), а також те, що ОСОБА_7 в ході досудового розслідування переховувався від органів досудового розслідування, внаслідок чого, його було оголошено в розшук.

Співтавивши наведене вище із з даними про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимим за злочини проти власності, на даний час обвинувачуються у вчиненні злочину середнього ступеню тяжкості також проти власності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що запобігти наявним у справі ризикам може лише найбільш суворий запобіжний захід, оскільки прокурор довів, що викладені в клопотанні обставини виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Доводи апелянта про те, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина та вагітна дружина, яка має захворювання, та є ризик, що дружина потрапить до лікарні, внаслідок чого дитина залишиться без нагляду, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про те, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та застосування більш м`яких запобіжних заходів, є недостатнім.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали судді, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5