ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/185/19Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 711/3125/18 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів судового засідання прокурора обвинуваченого захисника представника потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0008749 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.04.2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , маючий на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, до штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальні збитки в сумі 7324,76 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн.

в с т а н о в и л а :

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 25.10.2017 близько 23-40 години, виїжджаючи власним автомобілем марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , від будинку 352 по бульвару Шевченка в м. Черкаси, де зустрівся з ОСОБА_11 , який перебував у власному автомобілі марки «VOLKSWAGEN Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_8 з метою хуліганства, проявляючи свою зневагу до існуючих норм поведінки, діючи умисно , грубо порушуючи громадський порядок, почав ображати нецензурною лайкою ОСОБА_11 , а в подальшому, діючи умисно, наніс металевим предметом удари по автомобілю потерпілого, в результаті чого пошкодив його.

При цьому суд першої інстанції виключив із обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , факт спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 в зв`язку з його недоведеністю.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати та закрити провадження, при цьому в задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 відмовити.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду побудовано на припущеннях, недопустимих та суперечливих доказах. Судом не взято до уваги докази сторони захисту, а саме : покази ряду свідків, які прямо підтверджували, що ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину не вчиняв.

Вважає, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме суб`єктивної та об`єктивної сторони, оскільки своїми діями ОСОБА_8 не порушив громадський порядок, а навпаки намагався дотриматись встановлених правил виїзду з подвір`я будинку, де він проживав.

Стверджує, що в порушення вимог ст. 337 КПК України суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, вказавши про наявність в діях обвинуваченого ознак особливої зухвалості, без визначення в яких конкретних діях ОСОБА_8 мали місце ці ознаки.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити; думки прокурора ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_11 захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України, його винуватість у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_11 , даними в суді першої інстанції, згідно яких, він працює водієм таксі і 25.10.2017 близько 23.40 - 23-45 год. він повертався додому та заїжджав у двір будинку по АДРЕСА_2 , йому на зустріч виїжджав автомобіль під керуванням ОСОБА_12 , він його попросив заїхати в «карман», щоб мати можливість самому проїхати, на що останній вийшов з автомобіля і кудись пішов, через 7 хвилин повернувся , дістав з багажника «Г подібний» ключ, і почав бити дзеркала його автомобіля. При цьому кричав, погрожував та відірвав рефлектор з автомобіля. Коли він намагався вийти з автомобіля, ОСОБА_8 вдарив ногою по дверцятах, які придавили йому ногу. Він зателефонував дружині та попросив викликати поліцію.

Показання потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями свідків, допитаних судом першої інстанції.

Так свідок ОСОБА_13 показав, що був очевидцем конфлікту, який виник між водієм автомобіля «Lexus» та водієм таксі. Водій автомобіля «Lexus» кричав, ображав таксиста, нецензурно виражався. Потім з багажника взяв щось «криве» та почав бити по обох дзеркалах автомобіля таксі та розбив їх, відламав рефлектор (мухобойку»), бив кулаком по вікнах. Таксист хотів вийти з автомобіля, але обвинувачений почав бити по дверцятах. Коли приїхали працівники поліції - пішов.

Свідок ОСОБА_14 , допитана в суді першої інстанції, показала, що 25.10.2017 зателефонував її чоловік та повідомив, що невідомий б`є дзеркала в їх автомобілі. Вона викликала поліцію та вийшла у двір.

Свідок ОСОБА_15 суду першої інстанції показав, що працює в патрульній поліції, виїжджав на виклик з приводу конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Бачив пошкодження на автомобілі потерпілого : розбиті дзеркала, відірваний рефлектор, зіпсовано лакофарбове покриття, які зі слів останнього пошкодив обвинувачений.

Також судом першої інстанції були досліджені матеріали кримінального провадження:

протокол прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення від 26.10.2017, згідно якого 25.10.2017 близько 23-50 години у дворі будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 пошкодив праве та ліве дзеркало заднього виду, «мухобійку» автомобіля «VOLKSWAGEN Caddy» д.н.з. НОМЕР_2 ;

протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2018, 23.01.2018, 24.01.2018 згідно даних яких, потерпілий ОСОБА_11 та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_8 як особу, яка 25.10.2017 вчинила хуліганські дії відносно ОСОБА_11 , а свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_8 як особу, який зі слів потерпілого ОСОБА_11 вчинив хуліганські дії 25.10.2017 (т.1а.м.151-152,153-154,155-156, 157-158).

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України .

Колегія суддів вважає, що покази потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які вони безпосередньо давали в судовому засіданні суду першої інстанції є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та з протоколами впізнання особи щодо вчинення хуліганських дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 , та з іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними та достовірними і викривають злочинні дії обвинуваченого щодо вчинення хуліганства, яке супроводжувалось пошкодженням майна ОСОБА_11 , тому суд першої інстанції, давши їм відповідну оцінку, обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання неприйнятними як доказу невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки вони хоча і були свідками конфлікту між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , однак вказували на те, що чули або бачили крики двох водіїв, при цьому початку конфлікту не бачили та безпосередніх обставин конфлікту суду не повідомили .
Доводи захисника про те, що судом не доведено наявність в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, є безпідставними.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.
Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
Врахувавши викладені вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, та постановляючи вирок, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення та встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Сукупність наведених у вироку доказів, які узгоджуються між собою, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю та пошкодженням майна потерпілого ОСОБА_11 .
Доводи захисника про не повне відображення у вироку суду показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 є неспроможними та не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. При цьому, вказані свідки не були безпосередніми очевидцями виникнення конфлікту між ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_11 ..

За результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст.ст. 22,94 370, 374 КПК України, як про це зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.. 337 КПК України, вийшов за межі обвинувачення та самостійно вказав про наявність в діях обвинуваченого ознак особливої зухвалості, є безпідставними.

Так, з вироку суду вбачається, що оцінивши зібрані докази в їх сукупності, внаслідок повного і всебічного їх дослідження в ході судового розгляду, судом першої інстанції встановлено, що пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення частково знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, за виключенням спричинення обвинуваченим потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, тому дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю ( про що було зазначено і в обвинувальному акті т.1 а.с.7) . Будь-яких даних про самостійне визначення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 ознак особливої зухвалості матеріали кримінального провадження не містять та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, які б слугували підставами для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Так, захисник під час апеляційного розгляду просив повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, при цьому, на запитання колегії суддів про підстави такого дослідження, пояснив, що доцільність проведення повторного дослідження доказів обумовлена необхідністю надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.
Передбачених законом підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів у даній справі колегією суддів не встановлено та відмовлено в його задоволенні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції, не є підставою для повторного дослідження доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, дані про особу винного, те, що він працевлаштований, на спеціальних обліках не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі, наближеному до мінімального в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів також погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з врахуванням положень ст.ст. 118,124,120 КПК України та ст.ст. 1166, 1167, 1195 ЦК України, вважаючи суми визначені судом до відшкодування такими, що відповідають критеріям розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 404, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді