Справа № 352/1921/19
Провадження № 1-кп/352/244/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000341 від 23.08.2019 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Коропець, Монастириського району, Тернопільської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого неофіційно на приватних новобудовах, розлученого, утриманця однієї неповнолітньої дитини, комісованого з лав ЗСУ, депутатом не обирався, українця, громадянина України, не судимого, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України,-

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_4 , будучи батьком, починаючи з 01.01.2019 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 20.11.2017 р. винесено рішення про стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь колишньої дружини ОСОБА_7 на утримання її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1300 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 03.11.2017 р. і проводити до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення Тисменицького районного суду у Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 352/1977/17, виданого 21.11.2017 р.

Після цього, ОСОБА_4 у період з 01.01.2019 р. по 01.08.2019 р. достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконати рішення суду, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, ніде на офіційну роботу не влаштовувався, на обліку в Тисменицькому центрі зайнятості не перебував. Однак, ОСОБА_4 здійснював господарські роботи, за які отримував грошову винагороду, та у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів не здійснював.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 з 01.01.2019 р. по 01.08.2019 р, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітньої дитини, тобто не виплачував грошових коштів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 .

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інша особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, ОСОБА_4 , як батько неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_8 , не надавав йому необхідних для його існування коштів, їжі та одягу, засобів гігієни, а також не брав участь у його вихованні.

Таким чином, ОСОБА_4 з 01.01.2019 р. по 01.08.2019 р. проживаючи окремо від свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , будучи його батьком, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дитини не цікавився, вихованням не займався, з дитиною не спілкувався, матеріально не забезпечував.

Виходячи з вище наведеного ОСОБА_4 у період з 01.01.2019 р. по 01.08.2019 р. злісно ухилявся від сплати аліментів та утримання неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні, а також злісно ухилявся від батьківського обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини.

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_4 станом на 01.08.2019 р. становить 9100 (дев`ять тисяч сто) гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і дав суду показання про те, що дійсно знаючи про покладене на нього згідно рішення суду зобов`язання по сплаті аліментів в користь потерпілої ОСОБА_7 на утримання його неповнолітньої дитини сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , від проведення сплати аліментів ухилявся, проте мав матеріальну можливість таку сплату здійснювати, оскільки працював та регулярно отримував грошову винагороду в формі заробітної плати. На даний момент заборгованість по аліментних платежах перед потерпілою погасив частково, а саме в сумі 4500 грн. Просить суд суворо його не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 164 ч. 1КК України, так як він будучи батьком, починаючи з 01.01.2019 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні злочином матеріальні збитки частково відшкодував в добровільному порядку.

Окрім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд також враховує і думку потерпілої, яка просила суд покарати останнього на власний розсуд, як і те, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, працюючи займається суспільно-корисною працею, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, зі слів має незадовільний стан здоров`я.

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені обставини, дані про особу винного, суд вважає доцільним призначити підсудному покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 342-376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді ста двадцяти годин громадських робіт.

Речові докази по даному кримінальному провадженні : матеріали виконавчого провадження № 55244513, яке знаходиться при матеріалах даного кримінального провадження повернути Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику негайно, після його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1