Справа № 675/569/17
Провадження № 1-в/675/1/2019
У Х В А Л А
"27" травня 2019 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав Хмельницької області скаргу засудженого ОСОБА_5 про скасування постанов про накладення дисциплінарних стягнень ,-

ВСТАНОВИВ :
Засуджений ОСОБА_5 (по тексту ОСОБА_5 , засуджений, заявник) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з заявою про визнання неправомірними та незаконними дій Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» щодо накладених на нього дисциплінарних стягнень та скасування їх.
У своїх усних заявах разом з подальшими усними уточненнями, наданими у судових засіданнях засуджений вказує на неправомірність накладених на нього стягнень у виді попередження від 11.06.2015 року, у виді догани від 21.08.2015 року, у виді суворої догани від 04.09.2015 року та у виді поміщення в ДІЗО строком на 10 діб без виводу на роботу від 18.09.2015 року.
Засуджений обгрунтовує свою скаргу тим, що працівники Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», начальники відділень вказаної установи зловживали своїми правами та упереджено ставилися до нього на протязі всього часу відбування покарання. Вказує, що про таку упередженість адміністрації колонії свідчать його численні заяви про неправомірність їх дій по відношенню до нього до відповідних органів пенітенціарної служби, прокуратури, суду.
Як зазначає заявник ОСОБА_5 працівники закладу виконання покарань, рішення якого оскаржує, складають повністю необгрунтовані рапорти, що ставали підставою для накладення дисциплінарних стягнень. На думку скаржника, відомості, викладені в дисциплінарних матеріалах не відповідають дійсності та не могли бути по своїй суті.
При цьому засуджений в судових засіданнях вказував, що адміністрація колонії в особі своїх працівників, де відбуває покарання не захищає його конституційні права, складає неправдиві рапорти. На думку засудженого, особи, які складають рапорти відносно нього вчиняють таким чином протиправну поведінку, постійно зловживаючи своїми службовими правами.
Як вважає засуджений, посадові особи установи виконання покарань необгрунтовано вчиняють дії, що порушують його права з надуманих підстав.
У судових засіданнях, які неодноразово відкладалися у зв`язку з клопотаннями засудженого, клопотаннями його захисників, витребуванням письмових доказів, викликом свідків, неодноразовим вирішенням питань щодо відводів прокурорам та захисникам, позиція заявника та його захисника (до моменту припинення його повноважень з огляду на звільнення засудженого по відбуттю строку покарання) зводилася до відсутності правових підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
На думку заявника та його захисника, висловлену під час участі в судовому розгляді, накладені стягнення не відповідають вимогам чинного законодавства є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам, які мали місце. Засуджений вказував на протиправність дій посадових осіб Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» з категоричним покликанням, що за його заявами було внесено відомості до ЄРДР про їх злочини.
Заявник вказував і те, що прокуратурою вчиняється бездіяльність щодо розгляду його скарг на дії посадових осіб колонії, де відбуває покарання. Засуджений вважає, що усі дисциплінарні стягнення, накладені на нього є повністю надуманими.
Представники Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», які брали участь у судових засіданнях, щодо задоволення скарги засудженого ОСОБА_5 заперечувавали у повному обсязі. У судових засіданнях пояснювали, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.
Крім того вказували, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.
На думку представників закладу виконання покарання, які брали участь в судових засіданнях, жодних порушень по відношенню засудженого допущено не було, а при прийнятті рішень уповноважені особи керувалися виключно вимогами кримінально-виконавчого законодавства.
Представники Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» акцентували увагу й на тому, що засуджений ОСОБА_5 систематично допускав порушення встановленого режиму утримання, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагував, неодноразово звертався до судів щодо порушення його прав, натомість його скарги залишалися без задоволення.
На думку адміністрації установи виконання покарань, стягнення, які накладені на засудженого ОСОБА_5 прийняті у спосіб та порядку визначеному законом, а обставини, на які покликається засуджений спростовуються наявними доказами, а тому слід відмовити у задоволенні його скарги.
Прокурор у судових засіданнях не вбачав підстав вважати, що оспорювані у справі рішення порушують права засудженого та підлягають скасуванню.
Прокурор вказував, що засуджений неодноразово звертався до Шепетівської місцевої прокуратури щодо протиправних дії посадових осіб адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», однак будь-яких порушень під час відповідних перевірок не було встановлено.
На думку прокурора підстави для задоволення скарги засудженого ОСОБА_5 відсутні.
Заслухавши пояснення засудженого в засіданнях, в яких він брав участь та його захисника, доводи представників колонії, які брали участь у справі, думку прокурорів, які брали участь в справі, показання свідків, матеріали прокурорського наглядового провадження №91-061-15 стосовного заяв засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що заява засудженого ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.
У ході розгляду справи з`ясовано, що 03.06.2015 року о 18 год. 45 хв. засуджений ОСОБА_5 під час обходу дільниці ресоціалізації палив у невстановленому місці перед телевізором, що вчиняв раніше неодноразово, на законні вимоги припинити порушення не реагував.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора внутрішньої безпеки сержанта внутрішньої служби ОСОБА_6 від 03.06.2015 року.
Згідно акта від 03.06.2015 року, складеного уповноваженими особами колонії засуджений ОСОБА_5 у категоричній формі відмовився надавати пояснення по такому факту.
Разом з тим, згідно письмового пояснення засудженого ОСОБА_5 від 11.06.2015 року вбачається, що останній скаржиться начальнику колонії з приводу, на його думку, протиправних дій працівників закладу виконання покарання.
Відповідно до довідки начальника відділення СПС відділу СВПР Замкової виправної колонії №58 ОСОБА_7 від 11.06.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, засудженому ОСОБА_5 за порушення режиму відбування покарання оголошено «Попередження».
Крім того, суд встановив, що 12.08.2015 року о 06 год. 10 хв. засуджений ОСОБА_5 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час обходу дільниці ресоціалізації палив у невстановленому місці коридорі, що вчиняв раніше неодноразово, на законні вимоги припинити порушення не реагував.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора внутрішньої безпеки сержанта внутрішньої служби ОСОБА_6 від 12.08.2015 року.
Згідно акта від 12.08.2015 року, складеного уповноваженими особами колонії, які, в тому числі, засвідчили відомості, відображені в рапорті, засуджений ОСОБА_5 у категоричній формі відмовився надавати пояснення по такому факту.
Натомість, надалі засуджений ОСОБА_5 подав начальнику колонії письмове пояснення від 20.08.2015 року, де вказав про неправомірність рапорта молодшого інспектора.
Відповідно до довідки начальника відділення СПС відділу СВПР Замкової виправної колонії №58 ОСОБА_7 від 21.08.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, засудженому ОСОБА_5 за порушення режиму відбування покарання оголошено «Догану».
Крім того, суд встановив, що 27.08.2015 року о 12 год. 00 хв. засуджений ОСОБА_5 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час комісійного прийому засуджених з особистих питань працівниками управління ДПтСУ в Хмельницькій області, представниками адміністрації Замкової виправної колонії (№58) допустив прояв нетактовної поведінки відносно заступника начальника колонії з СВРП майора внутрішьої служби ОСОБА_8 , поводив себе грубо та нахабно, розмахуючи руками, вступив у словесну суперечку, не реагуючи на законні вимоги припинити порушення, погрожував написанням безпідставних скарг.
Вказані обставини стверджені рапортом ОСОБА_8 начальнику Замкової виправної колонії (№58), оформленого 04.09.2015 року з клопотанням про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності.
Обставини, викладені в рапорті, ОСОБА_8 особисто підтвердив і в судовому засіданні, надавши показання в якості свідка. Також повідомив, що засуджений ОСОБА_5 поводив себе явно поза межами допустимих норм поведінки для засудженого, не реагуючи на будь-які зауваження.
У частині даних щодо словесної суперечки та жестикуляції у судовому засіданні засуджений фактично не заперечував, вказавши, що на його думку таке спілкування мало форму «дискусійної суперечки».
Як вбачається з рапорту начальнику Замкової виправної колонії (№58), оформленого 04.09.2015 року начальником відділення старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_5 не визнав, надав письмове пояснення. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_7 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Згідно письмового пояснення засудженого ОСОБА_5 від 03.09.2015 року вбачається, що останнє фактично зводиться до незгоди з рапортом ОСОБА_8 без наведення будь-яких фактичних даних, що мають значення, та особистої суб`єктивної оцінки засудженим дій працівника колонії.
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 04.09.2015 року про накладення дисциплінарного стягнення, засудженому ОСОБА_5 за порушення режиму відбування покарання оголошено «Сувору догану».
Крім того, суд встановив, що 11.09.2015 року о 15 год. 20 хв. засуджений ОСОБА_5 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час обходу відділення №3 в камері №41 палив сигарети в невстановленому місці кімнаті проживання, що вчиняв раніше неодноразово, на законні вимоги припинити порушення, як і на заходи виховного та профілактичного характеру не реагував.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора ВНБ старшого сержанта ОСОБА_9 від 11.09.2015 року, згідно якого така подія дійсно мала місце.
Як вбачається з рапорту начальнику Замкової виправної колонії (№58), оформленого 17.09.2015 року начальником відділення старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_5 не визнав, надав письмове пояснення. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_7 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Обставини факту такої події засвідчено також і актом від 11.09.2015 року, складеним ЧПНК капітаном внутрішньої служби ОСОБА_10 , ЗЧПНК старшим прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_11 та молодшим інспектором ВНБ старшим сержантом ОСОБА_9 .
Сам факт проведення бесіди виховного характеру із засудженим ОСОБА_5 підтверджується матеріалами особової справи вказаного засудженого.
У відповідності з письмовим поясненням засудженого ОСОБА_5 від 17.09.2015 року, останній висловив незгоду з таким порушенням, покликаючись, що в момент обходу 11.09.2015 року, у нього сигарету виявив майор в/с ОСОБА_12 , після чого, він відреагував та погасив її.
Сам факт куріння ОСОБА_13 при виході з камери 11.09.2015 року близько 15 год. 30 хв. засвідчив у своєму письмовому поясненні від 19.09.2015 року засуджений ОСОБА_14 .
Суд врахував, що згідно психологічної характеристики від 21.09.2015 року психолога соціально-виховної та психологічної роботи Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_15 , який провів бесіду психопрофілактичного характеру, засуджений ОСОБА_5 може утримуватися в ДІЗО.
Згідно довідки про стягнення та заохочення від 17.09.2015 року, засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Замковій виправній колонії (№58), раніше притягувався 3 рази до дисциплінарної відповідальності, стягнення були не погашеними та не знятими, заохочення відсутні, в тому числі 2 з них за куріння в невстановленому місці.
Судом встановлено, що по факту, який мав місце 11.09.2015 року о 15 год. 20 хв. з ОСОБА_5 проведені бесіди виховного характеру першим заступником начальника Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_16 та заступником начальника ОСОБА_8 , по результатах яких констатується, що засуджений на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує та заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії.
Такі обставини також були підтверджені під час допиту в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 .
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 18.09.2015 року про поміщення засудженого в ДІЗО установи, засудженого ОСОБА_5 поміщено в ДІЗО строком 10 діб без виводу на роботу.
У ході розгляду не встановлено підстав неможливості відбуття стягнення в ДІЗО засудженим за станом здоров`я.
На думку суду, приймаючи рішення та вчиняючи дії, які оскаржуються засудженим Державна установа «Замкова виправна колонія (№58)» діяла у спосіб та в межах чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Постановляючи судове рішення враховано також наступне.
Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.
Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).
Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
При цьому абзац 9 частини 4 ст. 107 вказаного Кодексу встановлює для засуджених заборону чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених.
Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі на момент виникнення спірних правовідносин регулювали Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).
Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).
Згідно абзацу 9 пункту 3 розділу ІІІ вказаних Правил засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених.
Також, слід вказати, що згідно абзацу 16 пункту 3 розділу ІІІ Правил засудженим забороняється курити у дисциплінарних ізоляторах, карцерах, приміщеннях камерного типу (одиночних камерах) та виховних колоніях, а також у не відведених для цього місцях.
Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).
Частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого, рішення (довідки, постанову), які оскаржує засуджений ОСОБА_5 прийняті у спосіб та в межах повноважень установи закладу виконання покарання з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров`я.
Суд констатує, що будь-які докази, крім самого заперечення вини скаржником, які свідчили б про відсутність встановленого факту порушень ОСОБА_5 правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань не встановлено.
Суд враховує і те, що у відповідності з абзацами 9, 11 пункту 3 розділу ІІІ Правил, засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених, вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.
При цьому як визначає пункту 2 розділу ІІІ Правил засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.
Суд враховує, що у відповідності з ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може застосовуватися такий захід стягнення як поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до п`ятнадцяти діб.
Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов`язаний провести їх огляд.
Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.
Доводи засудженого про те, що події, які йому інкрімінують та в результаті яких відносно нього застосовані дисциплінарні стягнення, не могли мати місця і є сфаброкованими адміністрацією колонії, суд вважає повністю спростованими в ході судового розгляду, як письмовими доказами, так і показаннями свідків осіб, які безпосередньо складали рапорти, і розцінює як намагання скаржника реабілітувати себе та спосіб його захисту.
При цьому, на думку суду, покликання засудженого в обгрунтування заяви на його скарги на дії посадових осіб колонії не свідчать про відсутність в його діях складу дисциплінарного правопорушення.
Судом було досліджено частину матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 (томи 1 та 2), матеріали щодо розпорядку дня засуджених Замкової виправної колонії (№58), чинних на момент відбування покарання скаржником, матеріали наглядового провадження Шепетівської місцевої прокуратури за №91-061-15 (в 5-ти томах) щодо заяв, клопотань та скарг засудженого щодо неправомірних дій працівників та посадових осіб Замкової виправної колонії (№58), однак об`єктивних підстав для задоволення скарги не має.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З врахуванням встановлених обставин, на думку суду, вимоги засудженого щодо скасування дисциплінарних стягнень не підлягають задоволенню.
Таким чином, з огляду на встановлення судом відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 , суд відмовляє у її задоволенні повністю.
Керуючись Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, ст.ст. 1, 2, 7, 9, 102, 107, 132 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги засудженого ОСОБА_5 відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд в строк 7 днів з моменту її проголошення.

Повна ухвала оголошена 31.05.2019 року.

Суддя: ОСОБА_1