КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0004197 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше судимого: - 26.09.2011 Солом`янським районним судом м. Києва за частинами 2, 3, 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України та засуджено до покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді одного року позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Цим же вироком суд стягнув з ОСОБА_6 на користь потерпілих матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме:

- на користь ОСОБА_5 60220 грн. 44 коп.;
- на користь ОСОБА_10 126 344 грн. 62 коп.;
- на користь ОСОБА_11 59366 грн. 01 коп.;
- на користь ОСОБА_12 74910 грн. 00 коп.;
- на користь ОСОБА_13 36302 грн. 00 коп.;
- на користь ОСОБА_14 108737 грн. 16 коп.;
- на користь ОСОБА_15 68204 грн. 42 коп.;
- на користь ОСОБА_16 54368 грн. 58 коп.;
- на користь ОСОБА_17 46446 грн. 08 коп.;
- на користь ОСОБА_18 29223 грн. 50 коп.;
- на користь ОСОБА_19 47430 грн. 00 коп.
Також судом вирішено питання щодо відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, на початку листопада 2015 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_14 про те, що він може їй посприяти у виділенні земельної ділянки та оформленні права приватної власності на земельну ділянку для неї та її чоловіка. Після цього, під надуманим приводом попросив у ОСОБА_14 грошові кошти, нібито для оплати за свої послуги у вирішенні даного питання в сумі 1500 доларів США з кожного. При цьому, ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_14 у тому, що він неодмінно виконає свої обіцянки, хоча такого наміру не мав. Оскільки ОСОБА_14 не підозрювала про справжні наміри ОСОБА_6 , то, 04.11.2015 р., точний час досудовим розслідуванням не встановлений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , особисто передала у руки ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 3000 доларів США (1500 доларів США за себе та 1500 доларів США за свого чоловіка), що, згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.11.2015 становить 69058 грн. 20 коп., однак, ОСОБА_6 написав лише розписку на імя ОСОБА_14 , щодо отримання грошей в сумі 1500 доларів США.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , під надуманим приводом, повідомив ОСОБА_14 про те, що для продовження оформлення необхідної документації, йому необхідно додатково сплатити грошові кошти в сумі 400 доларів США з неї та таку саму суму з її чоловіка, нібито для оформлення документів на присадибні ділянки. При цьому, ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_14 у тому, що він неодмінно виконає свої обіцянки, хоча такого наміру не мав.
16.12.2015, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 особисто передала у руки ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 800 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.12.2015 становить 18761 грн. 04 коп.

В подальшому, ОСОБА_6 , під надуманим приводом, знову повідомив ОСОБА_14 про необхідність додатково сплатити грошові кошти в сумі 400 доларів США з неї та таку саму суму з її чоловіка, нібито для завершення оформлення документів. При цьому, ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_14 в тому, що він неодмінно виконає свої обіцянки, хоча такого наміру не мав. Приблизно 15.02.2016, точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за адресою: м. Київ, пл. Бессарабська, 2, ОСОБА_14 особисто передала у руки ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 800 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.02.2016 становить 20917 грн. 92 коп.
При цьому, ОСОБА_6 будь-яких дій щодо виконання взятих на себе зобовязань не вчиняв, тобто, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, повторно шляхом обману заволодів майном, що належить ОСОБА_14 , після чого розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4600 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 108737 грн. 16 коп.
Крім цього, реалізуючи злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_6 , під приводом сприяння у виділенні земельної ділянки та оформленні права приватної власності на земельну ділянку, заволодів майном інших потерпілих, а саме:

в період з 04.11.2015 по 15.02.2016, заволодів грошовими коштами ОСОБА_16 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2300 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 54368 грн. 58 коп.;

в період з 19.11.2015 по 30.03.2016, заволодів грошовими коштами ОСОБА_17 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1900 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 46446 грн. 08 коп.;

в період з 02.12.2015 по 07.09.2016, заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2400 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 59366 грн. 01 коп.;

в період з 12.02.2016 по 13.05.2016, заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4900 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 126344 грн. 62 коп.;

10.03.2016, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2300 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 60220 грн. 44 коп.;

в період з 25.03.2016 по 01.09.2016, заволодів грошовими коштами ОСОБА_15 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2600 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 68204 грн. 42 коп.;

в період з 19.09.2016 по 15.11.2016, заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2900 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 74910 грн. 00 коп.;

03.10.2016, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1400 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.10.2016 становить 36302 грн. 00 коп.;

в період з 29.08.2017 по 01.09.2017, заволодів грошовими коштами ОСОБА_20 та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1330 Євро, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 40445 грн. 04 коп.

Крім цього, продовжуючи злочинні дії, направлені на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_6 на початку лютого 2017 року, під надуманим приводом попросив у ОСОБА_19 гроші нібито за деталі для виготовлення станка ЧПУ в загальній сумі 37380 грн. 00 коп., якими, після їх перерахування на вказані ним банківські картки, заволодів та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, 13.02.2017 ОСОБА_6 під надуманим приводом попросив у ОСОБА_19 гроші нібито за лазерно-гравіювальний станок в загальній сумі 10050 грн. 00 коп., якими, після їх перерахування на вказаний ним банківський рахунок, заволодів та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, в кінці травня 2017 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_18 про те, що він може їй посприяти у переведенні її знайомого на навчання з-за кордону до КНУБА. Після цього, під надуманим приводом попросив у ОСОБА_18 гроші нібито для внесення на рахунок КНУБА для оплати навчання за 1 семестр та здачу академрізниці в загальній сумі 1000 доларів США, а отримавши від ОСОБА_21 01.06.2017 вказану суму, повторно шляхом обману заволодів майном, що належить ОСОБА_18 , після чого розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1000 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 26310 грн. 00 коп.

Крім цього, в 05.06.2017, ОСОБА_6 під надуманим приводом попросив у ОСОБА_18 грошові кошти, нібито для оплати покупки холодильника в загальній сумі 50 доларів США та 1600 грн., після отримання яких, повторно шляхом обману заволодів майном, що належить ОСОБА_18 , розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2913 грн. 50 коп.

Крім цього, на початку жовтня 2017 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_22 про те, що він може їй допомогти у пошуках квартири для найму в оренду, а також у придбанні мобільного телефону за зниженою ціною. Після цього, під надуманим приводом повідомив ОСОБА_22 , що знайшов необхідне житло і телефон та їй необхідно передати йому грошові кошти, нібито за оплату проживання у квартирі за перший місяць та телефон, відповідно у сумі 3400 та 900 грн. Отримавши від ОСОБА_22 17.10.2017 грошові кошти в сумі 4300 грн. 00 коп., ОСОБА_6 заволодів майном, що належить ОСОБА_22 , після чого розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану вище суму.

Крім цього, в середині грудня 2017 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_23 про те, що він може їй посприяти у працевлаштуванні за кордоном. Після цього, під надуманим приводом попросив у ОСОБА_23 грошові кошти, нібито для оплати за свої послуги у вирішенні даного питання на першому етапі в сумі 110 доларів США. Отримавши від ОСОБА_23 грошові кошти ОСОБА_6 повторно, шляхом обману заволодів майном, що належить ОСОБА_23 , після чого розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 600 грн. 00 коп. та 110 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 2998 грн. 38 коп.

Крім цього, в середині грудня 2017 року, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 про те, що він може їй посприяти у працевлаштуванні за кордоном. Після цього, під надуманим приводом попросив у ОСОБА_9 грошові кошти, нібито для оплати за свої послуги у вирішенні даного питання на першому етапі в сумі 3000 грн. Отримавши від ОСОБА_9 грошові кошти ОСОБА_6 повторно, шляхом обману заволодів майном, що належить ОСОБА_9 , після чого розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3254 грн. 00 коп. та 50 доларів США, що у перерахунку, згідно офіційного курсу НБУ, становить 1397 грн. 42 коп.

Крім цього, 19 жовтня 2017 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_22 про те, що він може їй допомогти влаштувати її доньку до міжнародної школи з навчанням на англійській мові. Після цього, під надуманим приводом повідомив ОСОБА_22 , що їй необхідно передати йому гроші нібито за вирішення даного питання в загальній сумі 500 доларів США.

При цьому, 20.10.2017, приблизно о 13 год. 00 хв., отримавши від ОСОБА_22 конверт з грошовими коштами, ОСОБА_6 був викритий та затриманий працівниками поліції, що завадило йому розпорядитись чужим майном на власний розсуд, тобто вчинивши усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року та призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання.

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норму процесуального права, а саме ст. 2 КПК України і як наслідок були порушені норми матеріального права, а саме: ст. ст. 34, 65, 66, 67, 88, 190 КК України, а також не надано належної оцінки Узагальненню судової практики з питань кваліфікації повторності та сукупності злочинів (статті 32, 33, 35 Кримінального кодексу України) від 01.12.2008 року Верховного Суду України (в поточній редакції) та Постанові № 7 від 24.10.2003 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами України кримінального покарання» (в поточній редакції).

На думку апелянта, досудовим органом на було надано належної оцінки попереднього відбування покарання ОСОБА_6 засудженого до 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2011 року за ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме правововим обставинам звільнення з місця відбування покарання, дати звільнення та наявність доказів і письмових документів звільнення.

Як звертає увагу апелянт, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які письмові документи або підтвердження, що ОСОБА_6 відбув попереднє покарання у відповідності до вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2011 року за ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції у вироку зазначає, що, «З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинено повторно, тому його дії потрібно кваліфікувати за ст. 190 ч. 2 КК України», у зв`язку з чим, на думку апелянта, судом було допущено не вірне застосування норм матеріального права, оскільки, в оскаржуваному вироку зазначено, що відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено, хоча відповідно до п. 1 ч. 1 даної статті до обставин, які обтяжують покарання віднесено: повторність та рецидив злочину.

На думку апелянта, стороною обвинувачення було повністю проігноровано, а судом не надано належної правової оцінки рецидиву, як обставині, що обтяжує покарання, хоча за своєю природою, вона є самостійною і окремою обставиною, яку потрібно враховувати.

Також, як вважає апелянт, судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що злочин скоєний ОСОБА_6 по відношенню до кожного потерпілого хоч і окремо, але в один і той же час, з однаковою корисливою метою з загальною сумою злочинного заволодіння у розмірі: 711 552,81 (сімсот одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні 81 копійка), за своєю ознакою підпадає під класифікацію шахрайство у великих розмірах.

Що стосується визнання судом щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання засудженого, то як зазначає апелянт, така обставина носить лише формальний характер і зумовлена бажанням уникнути справедливого покарання, а також, як вказує апелянт, в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що засуджений відшкодував потерпілим завдані збитки.

У поданих запереченнях на подану апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_6 , зазначаючи про те, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_5 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2019 без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , які, кожен окремо, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, а також у вчиненні закінченого замаху на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої потерпілим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного ОСОБА_6 покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, не працює, а тому визнав неможливим його виправлення без ізоляції від суспільства та обрав йому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати в ізоляції від суспільства з урахуванням його особи та тяжкості вчиненого злочину.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнав щире каяття; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням вищенаведеного, при обранніОСОБА_6 строку позбавлення волі, суд першої інстанції, враховуючи його вік, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його ставлення до вчиненого, обрав обвинуваченомустрок позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, який визнав необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене ОСОБА_6 покарання, у тому числі за сукупністю злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особі винного та вимогам закону, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 , це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.
При цьому, доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки попередній судимості ОСОБА_6 та повністю проігноровану цю обставину при визначенні останньому міри покарання, колегія суддів не може визнати обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.

По-перше, виходячи з вимог, передбачених ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а також про те, що суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними посилання потерпілого ОСОБА_5 на те, що судом першої інстанції було допущено невірне застосування норм матеріального права, зокрема в тій частині, що дії ОСОБА_6 підпадають під кваліфікацію шахрайство у великих розмірах.
По-друге, повторність вчинення шахрайства, у тому числі з урахуванням попередньої судимості обвинуваченого, є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за якою ОСОБА_6 визнано винним та засуджено, а тому, відповідно до вимог закону, ця обставина не може бути врахована ще й як така, що обтяжує його покарання.
Що ж стосується рецидиву злочинів, то його у даному випадку взагалі немає, оскільки, відповідно до вимог ст. 32 КК України, вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, зокрема ст. 190, є повторністю, а не рецидивом злочинів.
Більш того, відповідно до обвинувального акту, який було направлено для розгляду до суду першої інстанції, ОСОБА_6 не інкримінувались будь-які обставини, в тому числі повторність або рецидив злочинів, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання.
По-третє, відповідно до роз`яснень, які містяться у другому абзаці п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», на яку зокрема посилається апелянт, якщо якась із обставин, наведених у ч. 1 ст. 67 КК України, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як обтяжуючу покарання обставину.

По-четверте, доводи скарги потерпілого про те, що щире каяття обвинуваченого носить лише формальний характер та зумовлене його бажанням уникнути справедливого покарання, також не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим, оскільки вони не в повній мірі відповідають дійсності через те, що наявність або відсутність у винної особи щирого каяття не може повязуватись з фактом відшкодування спричинених нею збитків потерпілому (потерпілим).
Тим більше, що обвинувачений, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, не тільки повністю визнав свою провину у скоєних злочинах, просив пробачення у потерпілих, і хоча станом на момент ухвалення оскаржуваного вироку не відшкодував, проте обіцяв відшкодувати всі збитки, спричинені потерпілим по справі.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку про те, що каяття обвинуваченого не є щирим та зумовлене бажанням уникнути справедливого покарання, оскільки призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочин
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1798/2019

Категорія: ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_24

Доповідач - суддя ОСОБА_1