Ухвала
іменем України
02 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 161/17960/18

провадження № 51-1860ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2019 року,
встановив:
Захисник звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Суду від 16 червня 2019 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також захиснику роз`яснено, що в разі невиконання цих вимог у встановлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку захисник повторно звернувся до Суду, проте в повній мірі не усунув недоліків зазначених в ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, правильність юридичної оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Ці законодавчі приписи захисник залишив поза увагою. Зокрема, у поданій касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наслідків вчинення злочину, не наводить обґрунтування необхідності зміни оспорюваних рішень на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу та особливості правозастосування ч. 2 ст. 259 КК, зважаючи також на соціальне значення об`єкта, про підготовку вибуху якого було здійснене повідомлення, порушення умов його роботи, кількість та стан осіб, спокій яких було порушено та на необхідність залучення спецслужб для перевірки виклику. У скарзі не зазначено обґрунтування допущення судами нижчих інстанцій таких порушень норм процесуального права, які є істотними й тягнуть за собою обов`язкову зміну оспорюваних рішень, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, зважаючи на статті 91-94, 404, 405, 407, 412, 419 КПК у їх взаємозв`язку.
Разом із цим, заперечуючи правильність правової оцінки обставин кримінального провадження,скаржник по суті не погоджується із фактичними обставинами кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Крім того, касаційна скарга містить неузгодженості, оскільки за її змістом захисник, заперечуючи обґрунтованість засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 259 КК, водночас фактично припускає доведеність цього обвинувачення, адже вказує про надмірну суворість заходу примусу, призначеного засудженому.

Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути захиснику на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.
Зазначене рішення не позбавляє захисника права на нове звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою, в порядку передбаченому КПК, зважаючи також на правила ст. 117 цього Кодексу (клопотання має містити обґрунтовані підстави для поновлення пропущеного строку).
Враховуючи наведене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 нього разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_6 єва ОСОБА_3