233 № 243/9778/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області кримінального провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002239 від 02 вересня 2017 року) за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Андріївка Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Андріївка Слов`янського району Донецької області, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,-
в с т а н о в и в :
У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просила продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 оскільки 11 листопада 2019 року спливає термін застосування судом даного запобіжного заходу і не перестали існувати обставини, які були враховані при вирішенні питання щодо обрання запобіжних заходів останнім під час досудового слідства та їх продовження під час судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, суд приходить таких висновків.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2019 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 листопада 2019 року.
На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не завершено, строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 закінчується 11 листопада 2019 року.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обговоривши з учасниками кримінального провадження клопотання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , суд вважає за доцільне продовжити дію обраного відносно них запобіжного заходу, оскільки на час розгляду справи не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження запобіжних заходів, а саме: ризик переховування обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 від суду з огляду на те, що останні вчинили особливо тяжкий злочин проти власності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років. Так ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення поїхав з місця проживання в смт. Андріївка Слов`янського району Донецької області до м. Добропілля Донецької області, де переховувався, до встановлення його місця перебування працівниками поліції. Окрім того, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не мають стійких соціальних зв`язків, не працевлаштовані, тому вони можуть переховуватися від суду, оскільки наслідки та ризик втечі для них можуть бути визнаними як менш небезпечні, що тим самим допускає тяганину судового розгляду, у зв`язку з чим запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на неупереджений, повний та всебічний розгляд кримінального провадження. Також, обґрунтовуючи існування вищевказаного ризику, суд звертає увагу, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачені можуть ухилитись від слідства; незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які ще не допитані у суді, з метою зміни ними показань, будь-яким іншим шляхом незаконно впливати на них, з огляду на те що потерпілий за місцем свого мешкання проживає один, є пенсіонером, а більшість свідків мешкають разом із обвинуваченими в одному селищі; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останні раніше судимі за корисливі злочини, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, ОСОБА_8 після звільнення з місць позбавленні волі на шлях виправлення не став, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що скоєне через два дні після ухвалення попереднього вироку, і наведене свідчить про схильність останніх до продовження злочинної діяльності, також можуть вчинити інші кримінальні правопорушення. За місцем проживання обвинувачені характеризуються посередньо, ОСОБА_8 хворіє на невиліковну хворобу. Запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.
Суд вважає, що обрані відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжні заходи у виді тримання під вартою відповідають особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їм інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , судом на теперішній час не встановлено. За таких підстав, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , не даючи оцінки зібраним доказам та приймаючи до уваги наявність вказаних ризиків, вважає, що клопотання прокурора підлягають задоволенню.
Суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, з урахуванням існування вищезазначених ризиків, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , тому клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну запобіжних заходів задоволенню не підлягає.
З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема інкримінування вчинення злочину ОСОБА_9 , ОСОБА_8 із застосуванням насильства, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст. 331 КПК України, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора про продовження дії обраного відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Андріївка Слов`янського району Донецької області, терміном по 04 січня 2020 року включно.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Андріївка Слов`янського району Донецької області, терміном по 04 січня 2020 року включно.

Обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська УВП (№ 6)».
У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченим, - відмовити.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_5 .
Вручити копію цієї ухвали обвинуваченим, захисникам, прокурору негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий

Судді