Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/2695/18
Провадження №1-кп/523/345/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

03.12.2019 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000673 по звинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добрянка Вільшанського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає:

АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
Судом встановлено, що 01.11.2016 в Суворовському районі м. Одеса, приблизно о 22.35 годині водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним трамваєм Т-ЗМ-БМ, бортовий номер НОМЕР_1 ,здійснював рух по трамвайному полотну уздовж вул. Миколаївська дорога, з боку вул. Лузанівська в напрямку вул. Лиманна (маршрут руху трамваїв № 7).

Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, тобто порушуючи
п. 2.3. б) «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
ОСОБА_7 в районі буд. № 243 вул. Миколаївська дорога, здійснював рух по сухому трамвайному полотну, у темний час доби, в умовах увімкнутого вуличного освітлення, з увімкненим ближнім світлом фар.
Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти буд. № 243 вул. Миколаївська дорога, позначеного дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід» рухався зі швидкістю 39 км/г, ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість вчасно помітити дорожній знак та пішохода, який почав здійснювати рух в межах дії зазначеного дорожнього знаку з ліва на право за ходом руху трамвая, вчасно не прийняв заходів для зменшення швидкостіаж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3. «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено:

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
маючи технічну можливість уникнути ДТП допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав трамвайні полотна з ліва на право за ходом руху керованого ним трамвая
Т-ЗМ-БМ, бортовий номер НОМЕР_1 , внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті не визнав, та пояснив, що дійсно у вказаний день та час зі швидкістю більш ніж 30 км/год. рухався на трамваї у звичному йому робочому режимі, вагон був порожнім, освітлення на смузі було відсутнім, несподівано на дорожній колії він побачив людину зі спини приблизно за
10 метрів від неї, та почав екстрено гальмувати та подавати відповідний сигнал, однак уникнути зіткнення з пішоходом не вдалось. Після події, він вийшов з кабіни та викликав поліцію та швидку. Грошової допомоги потерпілій не надав, не вибачався, оскільки не вважає себе винним.
Разом з тим, вина обвинуваченого в обсязі дій, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила, що під час дорожньо- транспортної пригоди, яка сталась 01.11.2016 року, загинув її чоловік ОСОБА_8 , поховання та поминальні обіди вона сплачувала за власний кошт, обвинувачений жодного разу не вибачився, жодної грошової допомоги не надав та навпаки у судових засіданнях поводив себе агресивно та зухвало, щодо неї. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити їх.
Також, вина обвинуваченого підтверджується наступними письмовими доказами.
З витягу з кримінального провадження №0000673, вбачається, що 01.11.2016 о 22.35 хвилин в Суворовському районі м. Одеси, по трамвайному полотну уздовж вул. Миколаївської дороги з боку вул. Лузанівська в напрямку вул. Лиманна
(маршрут № 7, здійснив рух трамвай Т-ЗМ-БМ, бортовий номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який навпроти будинку № 243 по вул. Миколаївська дорога, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав трамвайні колії, зліва на право за ходом руху трамваю. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм загинув на місці пригоди.
Відеозаписом на DVD диску на якому зафіксовано, як здійснює рух трамвай навпроти місця ДТП.
Дослідженням висновку судової авто-технічної експертизи № 449- А від 25.11.2016
встановлено, що гальмівна система та система освітлення трамвая Т-ЗМ-БМ бортовий номер 33-28 на момент виникнення цієї пригоди, знаходилась в працездатному стані і дозволяли водію змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складалась на дорозі.
Дослідженням висновку авто-технічної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи, № 448 - А від 01.12.2016 встановлено, що на трамваї Т-ЗМ-БМ бортовий номер 33-28 у наявності пошкодження та сліди, які розташовані в його передній частині і утворені від контакту зі слідоутворюючим об`єктом, яким могло бути і тіло людини. Дослідження та вирішення питання щодо механізму утворення на трамваї Т-ЗМ-БМ бортовий номер 33-28 слідів пошкодження, унаслідок контактування з тілом пішохода, не проводилось, оскільки для вирішення цього питання може бути вирішено при проведені комплексної судово-медичної експертизи. (додаток фототаблиця на 1 аркуші зі зображенням трамваю).
Відповідно до висновку експертизи № 885-3404/2016 від 09.11.2016 всі тілесні ушкодження, виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_8 за даними судово-гістологічного дослідження (без вираженої перифокальної клітінної реакції) заподіяні прижиттєво, одночасно, за декілька хвилин до настання його смерті.
Множинність, масивність, локалізація та механізм утворення ушкоджень (ударна та сдавлююча дія) свідчать про те, що ушкодження у ОСОБА_8 утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні пішохода з виступаючими деталями і поверхнями рухомого транспортного засобу (трамваєм) і подальшим контактуванням пішохода з дорожнім покриттям, а також переказуванням коліс транспортного засобу через ліву верхню кінцівку на рівні нижньої третини лівого плеча та лівого ліктьового суглоба.
Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 та зазначені у п. 1 (а,б,в) даних підсумків, які ускладнилися розвитком шоку, заподіяні при дорожньо-транспортній пригоді одночасно по одному механізму, складають єдиний комплекс поєднаної травми і тому оцінюються у комплексі, були небезпечними для життя та згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (б), 2.1.3. (г), 2.1.3 (л), 2.1.3. (м), 2.1.3. (о), 2.1.3. (п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ, 1995 р.) мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.
2.Смерть ОСОБА_8 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявною у нього поєднаною травмою голови, грудної клітки та кінцівок у вигляді переломів кісток черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку і мозочка, множинних переломів ребер з ушкодженням пристінкової плеври, забію легенів, розриву грудної частини аорти з крововиливами у плевральні порожнини та переломів кісток кінцівок, заподіяних йому при дорожньо-транспортній пригоді.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 з`явився шок, що підтверджують морфологічні дані, виявлені при судово-гістологічному дослідженні (нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, порушення гемодинаміки в мікроциркуляторному руслі, «шокова нирка».).
3.Виходячи з локалізації і множинності тілесних ушкоджень, наявних у
ОСОБА_8 та зазначених у п. 1 (а, б, в) даних підсумків, однозначно визначити, якою стороною свого тіла розташовувався пішохід ОСОБА_8 , щодо транспортного засобу у момент первинного контакту та яка була послідовність заподіяння тілесних ушкоджень на пішохода в момент зіткнення його з транспортним засобом (в даному випадку - трамваєм) знаходиться в компетенції комплексної медико-автотехнічної експертизи.
4.При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 явно виражених дефектів опорно-рухівного апарату, слуху та зору не виявлено.
5.При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_8 в крові етиловий спирт не виявлений.
Відповідно до Акту судово-медичного дослідження № 3404 від 02.11.2016, всі тілесні ушкодження, виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_8 за даними судово-гістологічного дослідження (без вираженої перифокальної клітінної реакції) заподіяні прижиттєво, одночасно, за декілька хвилин до настання його смерті.
Множинність, масивність, локалізація та механізм утворення ушкоджень (ударна та сдавлююча дія) свідчать про те, що ушкодження у ОСОБА_8 утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні пішохода з виступаючими деталями і поверхнями рухомого транспортного засобу (трамваєм) і подальшим контактуванням пішохода з дорожнім покриттям, а також перекатуванням коліс транспортного засобу через ліву верхню кінцівку на рівні нижньої третини лівого плеча та лівого ліктьового суглоба.
Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 та зазначені у п. 1 (а,б,в) даного висновку, які ускладнилися розвитком шоку, заподіяні при дорожньо-транспортній пригоді одночасно по одному механізму, складають єдиний комплекс поєднаної травми і тому оцінюються у комплексі, були небезпечними для життя та згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (б), 2.1.3. (г), 2.1.3 (л), 2.1.3. (м), 2.1.3. (о), 2.1.3. (п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ, 1995 р.) мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.
6.(2). Смерть ОСОБА_8 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявною у нього поєднаною травмою голови, грудної клітки та кінцівок у вигляді переломів кісток черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку і мозочка, множинних переломів ребер з ушкодженням пристінкової плеври, забію легенів, розриву грудної частини аорти з крововиливами у плевральні порожнини та переломів кісток кінцівок, заподіяних йому при дорожньо-транспортній пригоді.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 з`явився шок, що підтверджують морфологічні дані, виявлені при судово-гістологічному дослідженні (нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, порушення гемодинаміки в мікроциркуляторному руслі, «шокова нирка».).
7.(3). Виходячи з локалізації і множинності тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_8 та зазначених у п. 1 (а, б, в) даного висновку, однозначно визначити положення його тіла у момент первинного контактування з транспортним засобом, а також визначити, в яку частину тіла був первинний удар, неможливо.
Визначення послідовності заподіяння тілесних ушкоджень на пішоходові в момент зіткнення його з транспортним засобом (в даному випадку - трамваєм) знаходиться в компетенції комплексної медико-автотехнічної експертизи.
Судово-медичних даних, що дозволяють визначити, рухався або стояв пішохід у момент зіткнення з транспортним засобом, у розпорядженні експерта немає.
8.(4,6). Множинні пошкодження на одязі, в якому доставлено трупа ОСОБА_8 до моргу, можуть свідчити про волочіння тіла транспортним засобом. Тілесні ушкодження у вигляді повної травматичної ампутації лівої верхньої кінцівки на рівні нижньої третини лівого плеча та лівого ліктьового суглоба з розміжченням шкіри і м`яких тканин та відкритих багатоуламкових переломів лівої плечової кістки та лівої ліктьової кістки свідчать, про переїзд через них колесами транспортного засобу (трамваю).
Судово-медичних даних, які б дозволили визначити неодноразовість переїзду колесами через верхню кінцівку, в розпорядженні експерта не має.
9.(5). Ушкодження на одязі, в якому доставлено трупа ОСОБА_8 , співпадають з ушкодженнями на його тілі.
10.(7). При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_8 в крові етиловий спирт не виявлений.
Визначення наркотичного сп`яніння не входить до компетенції судово-медичного експерта.
У відділення судово-медичної токсикології для дослідження на наявність наркотичних та лікарських речовин направлені наступні біологічні об`єкти: фрагмент печінки з жовчнимміхуром і жовчю, права нирка, фрагмент сечового міхура. За письмовим розпорядженням начальника ООБСМЕ ОСОБА_9 всі вищевказані об`єкти відправлені в судово- токсикологічний архів.
Крім того, необхідно звернути увагу слідчому, що досліджувати внутрішні органи на наявність лікарських або наркотичних засобів недоцільно, оскільки при судово- токсикологічному дослідженні можливо виявити тільки смертельні концентрації наркотичних або лікарських речовин (в даному випадку, смерть ОСОБА_8 настала від множинних тілесних ушкоджень).
11.(8). Виходячи з масивності та локалізації всіх тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_8 , спричинення їх внаслідок падіння з висоти власного росту виключено.
12. Приймаючи до уваги масивність та локалізацію всіх тілесних ушкоджень, які спричиненні ОСОБА_8 при зіткненні його з транспортним засобом (трамваєм) з послідуючим перекачуванням коліс через ліву верхню кінцівку, визначити, які з ушкоджень могли бути заподіяні внаслідок удару деталями та поверхнями рухомого транспортного засобу, а які при послідуючому падінні на дорожнє покриття - неможливо.
Лікарське свідоцтво про смерть № 3404 від 02,11.2016 р.
а) Шок
б) Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла
в) Пішохід, травмований при зіткненні з трамваєм.
Згідно висновку акту судово-медичного- гістологічного дослідження №3054/3404 від 02.11.2016 року, у потерпілого виявлені, крововиливи у м`яких тканинах голови, розтрощення з крововиливом та забрудненням м`яких тканин лівої верхньої кінцівки, поперечний розрив аорти, розриви легенів з крововиливами без вираженої перифокальної клітиної реакції.нерівномірне кровонаповнення оргінв, порушення гемодинаміки мікроциркулярного русла. Жирова емболія слабкого ступеня, набряк легенів, набряк головного мозку.»Шокова нирка».Склероз судин сердця, периваскулярний кардіосклероз. Персистуючий гепатит і початок цирозу печінки.
Відповідно до Акту судово-медичного дослідження №4833/3404 від 02.11.2016, при судово-токсилогічному досліджені крові від трупа ОСОБА_8 в крові етиловий спирт не виявлений. (фототаблиця)
Відповідно до висновку експерта № 648 від 09.12.2016, не виключалась можливість того, що момент первинного контакту с травмуючим засобом пішохід ОСОБА_8 міг перебувати у вертикальному положенні, обидві ноги його були опірні, та звернений він був до травмуючого засобу правою передньобічною поверхнею.( додаток фототаблиця на 7 аркушах, на якому зображений одяг потерпілого)
Відповідно до висновку експерту від 21.08.2017, №297-А, оцінка дій пішохода ОСОБА_8 щодо відповідності вимогам Правил дорожнього руху України не потребує спеціальних технічних пізнань і може бути здійснено органами слідства або судом самостійно, відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України.
Визначення причинного зв`язку між діями водія трамвая Т-ЗМ-БМ ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_8 або ж їх обох і настанням події цієї ДТП, потребує оцінки сукупності зібраних по матеріалам кримінального провадження доказів, з урахуванням висновків цієї судової експертизи, належного їх юридичного аналізу, що виходить за межи компетенції експертів автотехніків, тому вирішення даного питання може бути здійснено органами слідства або судом самостійно.
Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеному в постанові про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій трамвая Т-ЗМ-БМ бортовий номер
НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідальності з вимогами п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеному в постанові про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 , керуючи трамваєм
Т-ЗМ-БМ бортовий номер НОМЕР_1 , мав технічку можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 і, з технічної точки зору, у його діях вбачаються невідповідності вимогам
п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
Оцінка дій пішохода ОСОБА_8 щодо відповідності вимогам Правил дорожнього руху України не потребує спеціальних технічних пізнань і може бути здійснено органами слідства або судом самостійно, відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України.
Згідно висновку №17-5165 судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин наїзду трамвая Т-ЗМ-БМ б/н 3328 на пішохода від 17.01.2018, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах дії водія трамвая НОМЕР_2 регламентувалися вимогами п.12.3 ПДР, згідно з якими водієві було необхідно з моменту об`єктивно можливого виявлення небезпеки для подальшого руху вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки.
Водій трамвая Т-ЗМ-БМ б/н 3328 в умовах події згідно заданим слідством вихідним даним шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Оскільки в розглянутих умовах водій належним виконанням вимог п.12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, то з експертної точки зору його фактичні дії перебувають у причинному зв`язку з настанням події.
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.11.2016, було встановлено труп ОСОБА_8 , який був розміщений між трамвайними коліями.(додаток схема ДТП від 01.11.2016 року, фото таблиця на 3 аркушах з місця пригоди трупу потерпілого)

Протоколом огляду транспортного засобу від 02.11.2016, згідно якого на транспортному засобі виявлено пошкодження правої фари (додаток фото таблиця)

Відповідь № 01-964 від 17.10.2017 з комунального підприємства електричних систем наружного освітлення, згідно якого по АДРЕСА_3 01.11.2016 року з 22.00 по 24.00 всі лампи були у роботі.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2017 за участю

ОСОБА_7 , якому о 20.00 годині було запропоновано в ідентичних умовах відтворити обставини ДТП. Під час проведення вказаної слідчої дії водію ОСОБА_7 , було запропоновано з робочого місця водія, уточнити де він побачив пішохода, на що

ОСОБА_7 , погодився та уточнив, що в той момент коли він вперше побачив пішохода він знаходився в місцях зустрічного руху на відстані 1,4 метра від лівого полотна та на відстані 0,8 метрів до місця на якому розташований знак пішохідного переходу. Також водій ОСОБА_7 , вказав на місце наїзду на пішохода та уточнив, що місце наїзду по праву сторону трамваю. ( додаток схема ДТП, фототаблиця на 03 аркушах)

Наказ від 05.08.2016 року на №347 про обмеження швидкості в осінньою-зимовий період до 10 км/год.

Копія проходження інструктажу водія ОСОБА_7 .

Схема маршруту трамваю №7.

Відповідь від 24.05.2017 №09/11/-795, згідно якого знак обмежуючий швидкість

руху трамваю «20 км/год» встановлений на 21.02.2017 по вул. Миколоївська дорога, навпроти дому №168 А, згідно наказу № 166 КП «ОГЄТ» від 20.02.2017 « Про перехід міського електротранспорту на весняно-літній період режим роботи» Зона дії знаку діє на відстані від Лузанівки до Кабельного заводу в напряму міста.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 25.04.2017 року, згідно якого о

21 годині 20 хвилин на місці пригоди було виміряно рулеткою та позначено на трамвайному полотні крейдою місце наїзду на пішохода зі слів водія ОСОБА_7 , та місце розташування пішохода де його побачив водій трамваю. Дані були зафіксовані в ході слідчого експерименту від 06.04.2017 за участю водія ОСОБА_7 , На даній місцевості був розташований статист, який був повернутий правою стороною до трамвая. Понятим було запропоновано уточнити з якої відстані видно пішохода, що знаходиться на трамвайному полотні, експериментальним шляхом та було встановлено, що пішохода в обох точках видно на відстані 70 метрів. На питання слідчого поняті, відповіли, що пішохода видно чітко. (схема проведення слідчого експерименту, фото таблиця на одному аркуші)

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2017 , який розпочато о

12 годині 10 хвилин, згідно якого на місці події відповідно до показань водія

ОСОБА_7 , було зафіксовано місце наїзду на пішохода, дане місце знаходить правіше від колії трамвайного полотна на відстані 5.4 від умовної лінії навпроти будинку

АДРЕСА_3 , дане місце було виміряне за допомогою рулетки та позначене на місце події за допомогою крейди білого кольору також було позначено місце зіткнення. (додаток Схема, фототаблиця 4 аркуша)

Відповідь на запит 09/11-10 від 04.01.2017, згідно якої GPS- навігації швидкість руху водія ОСОБА_7 , на трамвайному вагоні Т-ЗМ-БМ, б/н 3328, котрий 01.11.2016 приблизно о 22 годині 05 хвилин рухався по вул. Микрлаївська дорога напроти автосалону «Оскар» в м. Одесі та скоїв наїзд на пішохода. Швидкість руху 39 км/годину.

Відносно позиції обвинуваченого, який не визнав свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд враховує, що зазначена позиція спростовується сукупністю вищевикладених доказів. Позиція захисника про необхідність ухвалення виправдувального вироку через неповноту досудового розслідування, яка на думку захисника, мала місце, суд враховує, що відсутні об`єктивні відомості, які б вказували на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було проведено неповно та односторонньо. Що стосується посилання захисника та обвинуваченого, що слідчим не було проведено слідчі експерименти саме у осінню пору року та саме в час коли скоєна дорожньо-транспортна пригода, суд не вбачає підстав для визнання доказів недопустимими, оскільки існує чітко визначена швидкість для руху трамвайного вагону у осінньо-зимовий період, а ткож спростовується висновками експертизи, які вказанють на спроможність водім ОСОБА_7 , вчасно загальмувати та уникнути наїзду на пішохода.
Крім того, суд констатує, що позиція захисника щодо необхідності ухвалення у справі виправдувального вироку з підстав відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину суперечить та не узгоджується з матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть потерпілому.
При призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною
ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Так, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1990 році.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд не встановлено.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути основне кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі.
Суд вважає за доцільне, призначити обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначеного додаткового покарання строком на 3 роки, оскільки внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та грубого порушення ПДР України у наслідок чого настали тяжкі наслідки.
При вирішені питання обґрунтованості заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_4 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому вона просила стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду в сумі 41 684.62 грн та моральну на сумму 500.000 гривень.
Обвинувачений в судовому засіданні позовні вимоги не визнав .
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходився в трудових відносинах з КП "Одесміськелектротранс" та під час ДТП виконував посадові обов`язки.

За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст.1188 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Аналіз положень ст.ст.1166,1167,1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст.ст.1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Вказані висновки були також зазначені в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-108 цс 13.

Порядок страхового відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, цивільно правова відповідальність власника якої була застрахована, регулюється ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі №785/18006/15-ц від 04.07.2018р., відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені цивільного позову, який предявлений до обвинуваченого ОСОБА_7 , та до КП "Одесміськелектротранс"

Заяву обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році» на підставі ст. 1 п. е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР - задовольнити.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 128-129, 370, 373-374 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд Ухвалив:
ОСОБА_7 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки.
Відповідно до вимог ст. 1 п. «е» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити засудженого ОСОБА_7 , від призначеного основного покарання.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 , на користь держави в особі Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 10095.36 грн.
У задоволені цивільних вимог потерпілої ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) днів до Одеського апеляційного суду з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1