ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 766/8585/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/646/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
13 серпня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2019 року про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

09.08.2017 р. Херсонським міським судом Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 06 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 09.08.2017 року, кінець строку: 09.02.2020 року.

в с т а н о в и л а:

Задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та наявні всі передбачені законом підстави для застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Вказує, що під час вирішення питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженогосудом повинно бути враховано не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінка засудженого під час його відбування, як це передбачено положеннями ст.81 КК України, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим злочину. Зазначає, що фактично поза увагою суду залишилося, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, у тому числі тяжких, злочинів проти власності. Крім того, ОСОБА_8 раніше звільнявся судом від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію» та з іспитовим строком, однак не виправдав надану йому державою довіру і не зробив для себе належних висновків, та знову вчинив нові умисні злочини, що на думку прокурора, свідчить про схильність засудженого до вчинення злочинів. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 має два заохочення, які датовані 2018 - 2019 роками, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує роботи по благоустрою установи, проявляє ініціативу. Конфліктних ситуацій не створює, підтримує соціальні зв`язки.

За весь період відбування покарання був працевлаштований декілька місяців, безпосередньо перед настанням строку для розгляду питання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення, що нівелює твердження про сумлінне ставлення засудженого до праці.На момент розгляду клопотання не працевлаштований.

10.08.2018 року ОСОБА_8 був переведений до дільниці соціальної реабілітації, де зарекомендував себе посередньо.

09.11.2018 року ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.(протокол № 44 від 04 грудня 2018 року).

09.04.2019 року ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення (протокол № 13 від 15 квітня 2019 року).

Засуджений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (має 8 судимостей), в тому числі, за вчинення умисних тяжких злочинів, звільняючись з місць позбавленні волі, знову вчиняв умисні злочини.
Крім того, ОСОБА_8 раніше звільнявся судом від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію» та з іспитовим строком, однак не виправдав надану йому державою довіру і не зробив для себе належних висновків, та знову вчинив нові умисні злочини, що свідчить про схильність засудженого до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не була сумлінною, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого, його працевлаштування фактично лише перед зверненням із поданням самі по собі не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Вказане в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно -дострокове звільнення від відбування скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2