Ухвала

Іменем України
23 липня 2019 р.

м. Київ
справа № 756/9614/17

провадження № 51-3597ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, постановленою щодо ОСОБА_4 , звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить судове рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
Покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі захисник покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та надає їм власну оцінку, що в силу статей 433, 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, подаючи касаційну скаргу лише на ухвалу апеляційного суду, захисник у мотивувальній частині касаційної скарги окрім того вказує і на допущенне судом першої інстанції порушення в частині неправильного застосування ч. 5 ст. 72 КК України, при цьому у вимогах до суду касаційної інстанції не ставить вимогу про зміну чи скасування такого вироку.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою, положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд,
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, залишити без руху і надати йому десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3