КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4855/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 серпня 2019 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2019 року задоволено частково клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №6 м. Києві ОСОБА_10 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.09.2019 року включно, але з урахуванням положень ч. 3. ст. 219 КПК України, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків Тернопільської області, росіянина, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2019 року про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 є незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.
Слідчий суддя незаконно прийняв до розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , при цьому проігнорувавши заяву захисника про закінчення досудового розслідування, у зв`язку із врученням 01.08.2019 року підозрюваному ОСОБА_7 та стороні захисту обвинувального акту та реєстру матеріалів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 6. ч. 2 ст. 115 КК України, внесеного до ЄРДР за № 0001285 від 21.03.2017 року, а відповідно до положення ст. 293 КПК України законодавець зобов`язав прокурора одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Тобто дане клопотання прокурора на думку захисника повинна була розглядати колегія суддів під час підготовчого засідання, а не слідчий суддя в порядку досудового розслідування, у зв`язку із чим було порушено право ОСОБА_7 на особисту свободу.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0001285 від 21.03.2017 року за підозрою ОСОБА_7 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
31.03.2017 року ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, таке повідомлення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. 111, ст. 135 КПК України, направлено у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
03.04.2017 року підозрюваного ОСОБА_7 було оголошено в розшук.
03.12.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 було затримано.
03.12.2018 року ОСОБА_7 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
04.12.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.02.2019 року.
29.01.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу, до 29.03.2019 року.
26.03.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.05.2019 року.
02.07.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.07.2019.
05.07.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.08.2019 року.
01.08.2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_10 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 05.10.2019 року.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2019 року клопотання прокурора задоволено частково та продовжено щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.09.2019 року включно, але з урахуванням положень ч. 3. ст. 219 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою мають оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст.115 КК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису, на основі наданих прокурором матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст.115 КК України.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.
Отже, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, який підозрюється в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі з корисливих мотивів, слідчий суддя прийшов до висновку, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної його процесуальної поведінки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що, незважаючи на те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні завершено, однак, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, воно не вважається закінченим, оскільки у даному випадку складено обвинувальний акт 26.07.2019 року, проте до суду не направлено у зв`язку з тим, що здійснюється виконання вимог ст. 290 КПК України, на виконання яких строки досудового розслідування не поширюються.

Тому не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги, що клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу повинна була постановляти колегія суддів під час підготовчого засідання, а не слідчий суддя, оскільки хоча строк досудового розслідування завершувався 10.07.2019 року, але виконуються вимоги ст. 290 КПК України, обвинувальний акт до суду не направлений, а тому досудове розслідування в кримінальному провадженні не закінчено, що не позбавляло права слідчого суддю вирішувати клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу підозрюваного та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, слідчий суддя навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Врахувавши встановлені підстави, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя постановив правильне рішення, не визначивши ОСОБА_7 заставу в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який спричинив загибель людини.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням слідчого судді місцевого суду щодо необхідності часткового задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді без змін.
Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 199, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 серпня 2019 року, якою задоволено частково клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_10 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.09.2019 року включно, але з урахуванням положень ч. 3. ст. 219 КПК України, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4