У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , як представник потерпілого ОСОБА_4 , звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого слідчого відділу Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 31 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження №0002340, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2019 року за ч.1 ст. 190 КК України.

Адвокатом ОСОБА_3 подано заяву про розгляд скарги без його участі, в якій він підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав матеріали кримінального провадження №0002340.

Відповідно до частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Проаналізувавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись зі змістом постанови про закриття кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження №0002340, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження №0002340, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - «ЄРДР») 12.07.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 31 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002340 від 12.07.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України - закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України).

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, адвокат ОСОБА_3 , як представник потерпілого ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування постанови.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність у події складу цивільно-правових відносин, вирішення яких відноситься до компетенції судової гілки влади.

В той же час, зі змісту матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови вбачається, що в рамках досудового розслідування по даному кримінальному провадженні слідчим не було вчинено необхідних слідчих та процесуальних дій щодо встановлення обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України висновок слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Зокрема, в оскаржувані постанові про закриття кримінального провадження не міститься обґрунтованого та всебічного правового аналізу всіх можливих доказів та фактів, які необхідно дослідити для встановлення обставин наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, не обґрунтовано неможливості встановити саму особу, яка вчиняла відповідні дії, не допитано з цього приводу всіх осіб, на яких вказав потерпіий у заяві про злочин, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР.

Слідчим не надано належної правової оцінки обставинам даного кримінального правопорушення, не здобуто всіх можливих та необхідних належних засобів доказування, які б підтверджували чи спростовували його вчинення, не допитано всіх осіб, пояснення яких могли б мати значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя не вважає висновок слідчого про закриття кримінального провадження обґрунтованим, оскільки слідчим не вчинено всього обсягу необхідних перевірочних дій з метою встановлення дійсних обставин кримінального провадження №0002340.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області від 31 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження №0002340 від 12.07.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 25.11.2019 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1