У Х В А Л А
14.11.2019 Справа №607/13616/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження №0000126 від 11 січня 2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Микулинці, Теребовлянського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутата, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хмелівка, Теребовлянського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 09 січня 2019 року близько 13 години 00 хвилин, в ОСОБА_3 , який спільно із ОСОБА_4 , перебував на території АЗС «ОККО», що по вул. Микулинецька, 40 Б, у м. Тернополі, виник словесний конфлікт із ОСОБА_9 , під час якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 09 січня 2019 року близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи на території АЗС «ОККО», що по вул. Микулинецька, 40 Б, у м. Тернополі, ОСОБА_3 , розпочав із ОСОБА_9 словесний конфлікт, до якого в подальшому приєднався ОСОБА_4 . В ході вказаного конфлікту ОСОБА_3 , умисно наніс ОСОБА_9 один удар долонею лівої руки у ділянку потилиці, після чого зловив останнього долонями обох рук за комір куртки, та повалив на землю. Після цього ОСОБА_3 виліз зверху на ОСОБА_9 , який продовжував лежати на поверхні землі, та розпочав наносити ОСОБА_9 удари кулаками обох рук (близько п`яти) у ділянку обличчя.

В цей час до дій ОСОБА_3 приєднався ОСОБА_4 , який реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , та перебуваючи з лівої сторони від ОСОБА_9 , умисно наніс останньому два удари правою ногою у ділянку обличчя, після чого спільно із ОСОБА_3 продовжили наносити удари ОСОБА_9 , загалом нанісши близько десяти ударів кулаками рук, та десяти ударів ногами у ділянку голови та тулуба ОСОБА_9 .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_9 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден лівої виличної ділянки, крижової ділянки зліва та лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 09 січня 2019 року близько 13 години 00 хвилин, в ОСОБА_4 , який спільно із ОСОБА_3 , перебував на території АЗС «ОККО», що по вул. Микулинецька, 40 Б, у м. Тернополі, виник словесний конфлікт із ОСОБА_9 , під час якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 09 січня 2019 року близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи на території АЗС «ОККО», що по вул. Микулинецька, 40 Б, у м. Тернополі, ОСОБА_3 розпочав із ОСОБА_9 словесний конфлікт, до якого в подальшому приєднався ОСОБА_4 . В ході вказаного конфлікту ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_9 один удар долонею лівої руки у ділянку потилиці, після чого зловив останнього долонями обох рук за комір куртки та повалив на землю. Після цього ОСОБА_3 виліз зверху на ОСОБА_9 , який продовжував лежати на поверхні землі, та розпочав наносити ОСОБА_9 удари кулаками обох рук (близько п`яти) у ділянку обличчя.

В цей час до дій ОСОБА_3 приєднався ОСОБА_4 , який реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , та перебуваючи з лівої сторони від ОСОБА_9 , умисно наніс останньому два удари правою ногою у ділянку обличчя, після чого спільно із ОСОБА_3 продовжили наносити удари ОСОБА_9 , загалом нанісши близько десяти ударів кулаками рук, та десяти ударів ногами у ділянку голови та тулуба ОСОБА_9 .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_9 завдано фізичного болю, та спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден лівої виличної ділянки, крижової ділянки зліва та лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просили закрити кримінальне провадження, оскільки помер потерпілий по даній справі, а дана справа відноситься до категорії приватного обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо закриття кримінального провадження, вказавши, що бажає підтримувати державне обвинувачення, просила призначити провадження до судового розгляду.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Тернопільського району (актовий запис №8 від 02.05.2019).

Статтею 477 КПК України встановлено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК України і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом.

Вищевказана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19).

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з ч. 4 ст.26 КПК України встановлено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У справах «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року, ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати особі адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «C. Дж. та інші проти Болгарії»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, при тлумаченні норм КПК України, які припускають неоднозначне їх тлумачення, суд застосовує підхід, який був би сприятливішим для обвинуваченого.

Беручи до уваги те, що дане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого та може тривати лише за умови підтримання саме останнім обвинувачення, тому дане право потерпілого є особистим немайновим правом, а, отже, не допускає правонаступництва.
В таких кримінальних провадженнях кримінально-правове та кримінальне процесуальне значення мають насамперед волевиявлення потерпілого, його оцінка діяння та особи того, хто його вчинив. Тобто у вирішенні питання про закриття провадження в справах приватного обвинувачення визначна роль належить саме потерпілому.
Тому, у зв`язку зі смертю потерпілого суд позбавлений можливості переконатись в незмінності його позиції щодо підтримання обвинувачення.

Таким чином, враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_9 помер і відповідно відсутні обставини, які свідчать про підтримання обвинувачення потерпілим, тому суд вважає необхідним закрити дане кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 26, 284, 350, 369, 370, 372, 477 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Кримінальне провадження №0000126 від 11 січня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддяОСОБА_1