Справа № 357/5172/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2019 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника Білоцерківського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м. Біла Церква справу за поданням Білоцерківського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 :
встановив:
14.05.2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло подання начальника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації про звільнення від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК України ОСОБА_5 засудженого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2012 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, до 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
В обґрунтування подання зазначається, що 17.12.2012 до Білоцерківського МРВ з питань пробації надійшов на виконання вищевказаний вирок який набрав законної сили 10.12.2012. Водночас було з`ясовано, що ОСОБА_6 вирком Васильківського міськрайсуду від 24.12.2012 був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Білоцерківського міськрайсуду від 19.10.2012 року виконується окремо.
25.04.2016 року Білоцерківським МРВ з питань пробації було направлено подання для вирішення питання про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 за вироком Білоцерківського міськрайсуду від 19.10.2012 але ухвалою суду від 05.05.2016 року в задоволенні подання було відмовлено з тих підстав, що іспитовий строк у ОСОБА_5 не закінчився, оскільки його відлік розпочнеться після відбуття останнім покарання у виді позбавлення волі за вироком Васильківського міськрайсуду від 24.12.2012. Фактично не погоджуючись із рішенням суду, викладеному в ухвалі від 05.05.2016 року, начальник Білоцерківського МРВ посилаючись на ч. 1 ст. 165 КВК України вважає, що перебіг іспитового строку розпочався 19.10.2012 року та закінчився 19.10.2015 року.
Засуджений ОСОБА_5 просив задовольнити подання та водночас зазначив, що звільнився з місць позбавлення волі у лютому 2019 року
Прокурор підтримав подання органу пробації та просив задовольнити його.
Вислухавши представника органу пробації, думку прокурора, вивчивши матеріали подання, суддя вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно доч.2,3,4 ст. 72 КК України 2. При призначенні покарання за сукупністю злочинів або вироків у виді виправних робіт або службових обмежень для військовослужбовців складанню підлягають лише строки цих покарань. Розміри відрахувань із заробітку засудженого складанню не підлягають і обчислюються за кожним вироком самостійно.
3. Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
4. Додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
2. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Системний аналіз вищезазначених норм дає підставу судді зробити висновок, що виконання вироку, яким особа була засуджена до позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням виконується самостійно після відбування покарання за вироком, яким його було засудженого до реальної міри покарання.
Самостійне виконання покарань не передбачає звільнення від їх виконання крім як з підстав, передбачених Законом, зокрема таке звільнення від відбування покарання можливе у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Однак підстави передбачені ст. 80 КК України для такого рішення відсутні.
Звільнення особи від покарання з наведеної у поданні підстави, на переконання судді, нівелює закріплену у Законі мету покарання.
Крім того як видно з вищевказаної ухвали судді 05.05.2016 року, яка є не скасованою та набрала законної сили, рішення із вказаного питання вже прийняте.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 78 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задовленні подання Білоцерківського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській обалсті про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 за вироком Білоцерківського міськрайсуду від 19.10.2012 року відмовити.
На ухвалу судді може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайсуд протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текс ухвали виготовлено та проголошено 14.08.2019 року о 18 год. 11 хв.

СуддяОСОБА_1