Дата документу Справа № 334/5868/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/5868/19 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/845/19 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула 4 вересня 2019року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002822 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 113, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за участю якого було скоєно ДТП. В обґрунтування клопотання зазначив, що 13.08.2019, приблизно о 06 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_9 керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ VITO 113, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом в дворовому заїзді б. 20 по вул. Бородинській в м. Запоріжжя в напрямку вул. Ладозької, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який знаходився на проїзній частині, позаду автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження з якими був доставлений до лікарні. Слідчий зазначає, що вилучений під час огляду транспортний засіб вважається тимчасово вилученим майном, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України він є речовим доказом і на стадії досудового розслідування виникла необхідність забезпечення арешту вилученого транспортного засобу, який є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення, оскільки в подальшому на стадії досудового розслідування необхідно провести ряд судових експертиз, для чого потрібен вказаний транспортний засіб.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0002822. Приймаючи таке рішення слідчий суддя послався на те, що на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, накладення арешту є заходом забезпечення збереження доказів, які у подальшому можуть бути використані для встановлення фактичних обставин.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає, що його права як власника арештованого та тимчасово вилученого майна порушені, а ухвала суду не є достатньо обґрунтованою у зв`язку з наступним. Так, на його думку, було порушено процесуальний порядок тимчасового вилучення автомобіля, оскільки слідчий не надав ОСОБА_9 копію протоколу про вилучення майна. Зазначає, що наявність ризиків, передбачених аб. 2 ч. 1 ст. 170 КПК відсутні, так як водій місце події не залишив, після ДТП викликав швидку для потерпілого та працівників поліції. Вказує, що він здійснює господарську діяльність за допомогою цього автомобіля, а позбавлення його права користуватися призведе до зупинення його підприємницької діяльності. Просить ухвалу слідчого судді змінити та, накласти арешт на автомобіль і передати його на відповідальне зберігання власнику.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор висловив заперечення поданій апеляції.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Положення ч.2 ст.131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170, 173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів провадження, 13 серпня2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002822 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно зібраних матеріалів досудового розслідування, 13.08.2019, приблизно о 06 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_9 керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ VITO 113, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом в дворовому заїзді б. 20 по вул. Бородинській в м. Запоріжжя в напрямку вул. Ладозької, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який знаходився на проїзній частині, позаду автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження з якими був доставлений до лікарні.
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 113, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за участю якого було скоєно ДТП, мотивуючий його тим, що автомобіль є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення, та в подальшому на стадії досудового розслідування необхідно провести ряд судових експертиз, для чого потрібен вказаний транспортний засіб.
Приймаюче оскаржуване рішення, слідчий суддя указав, що на поточному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
На думку колегії суддів такий висновок є вірним.
З наданих суду матеріалів вбачається, що наведені в клопотанні доводи слідчого про накладення арешту на вилучений під час огляду транспортний засіб, який знаходиться у володінні ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції.
Досліджуючи доводи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини кримінального провадження, зазначені в клопотанні слідчого про арешт та з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст.170 КПК України, прийшов до вірного висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 113, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у володінні ОСОБА_7 , з правом вилучення та зберігання транспортного засобу, з можливістю подальшої передачі на відповідальне зберігання власнику після проведення необхідних судових експертиз та слідчих дій.

Одним з доводів апеляційної скарги є порушення слідчим процесуального порядку

при проведенні огляду місця події, що слід відхилити, оскільки ці обставини не можуть бути предметом ревізії при розгляді даного провадження і підлягають з`ясуванню в порядку оцінки доказів.

Твердження апелянта щодо порушення прав ОСОБА_7 , як законного володільця майна, є безпідставними, оскільки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України проводяться слідчі дії та різного роду дослідження, здійснення яких займає значний проміжок часу.
Результати вищезазначених процесуальних дій мають важливе значення для досудового розслідування та можуть бути використані, як докази, під час судового розгляду даного кримінального провадження. При цьому проведення таких процесуальних дій є необхідним для даного кримінального провадження з метою повного, всебічного, об`єктивного його розслідування і прямо пов`язано із відповідністю згаданого транспортного засобу критеріям речового доказу.
У рамках даного провадження накладений арешт на автомобільз підстав, передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не пов`язано із пред`явленням особі підозри та, згідно ч.3 ст. 170 КПК України, не обмежено суб`єктністю володільця майна.

Також слід зауважити, що суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, колегією суддів не встановлено, оскільки фактично оскаржуваним рішенням такий період накладення арешту на вилучене майно пов`язаний із проведенням відповідних експертних досліджень, а отже суд обрав найменш обтяжливий спосіб арешту, чим врахував вимоги статті 173 КПК України у частині розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога апелянта щодо передачі майна на відповідальне зберігання також не підлягає задоволенню, оскільки це питання перебуває у площині положень ст. 100 КПК України та не належить до компетенції суду.

Крім того, у рамках кримінального провадження необхідно проведення експертиз, що засвідчує необхідність накладення арешту на автомобіль саме у запропонований слідством спосіб.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на зазначене майно прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали, про що просить апелянт, відсутні,наслідком чого є відмова у задоволенні апеляції.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення слідчого судді в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002822 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3