Справа №532/308/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - Киричок
Номер провадження 11-кп/816/625/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Інші процесуальні питання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» ОСОБА_5 на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2018 року про задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про надання йому дозволу на довгострокове побачення,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

21 грудня 2018 року ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та надано останньому дозвіл на довгострокове побачення терміном на 3 доби з дружиною ОСОБА_11 та синами ОСОБА_12 , ОСОБА_6 . Виконання ухвали покладено на адміністрацію установи виконання покарань.

Своє рішення суд мотивував тим, що довгострокове побачення може надаватися лише засудженим, однак оскільки ОСОБА_6 хоч і не є засудженим, але тривалий час перебуває у СІЗО, тому дозвіл останньому на довгострокове побачення не буде суперечити як ст. 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення», так і ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішення, начальник ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду, а провадження у справі закрити. В своїх доводах посилається на те, що суд надав дозвіл на побачення особі, яка має процесуальний статус обвинуваченого, а для вказаних категорій осіб не передбачено законом можливість надання довгострокових побачень, натомість їм дозволені побачення тривалістю від 1 до 4 годин. Крім того, зазначає, що нормами КПК України не передбачена можливість вирішення вказаного питання під час розгляду кримінального провадження по суті, а більш того надання дозволу на побачення не потребує прийняття окремого процесуального рішення судом. Крім того, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження.

28 травня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху, через невідповідність її вимогам ст. 396 КПК України.

08 липня 2019 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, було відкрито апеляційне провадження та 17 липня 2019 року, після закінчення підготовки призначено апеляційний розгляд на 21 серпня 2019 року.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло заперечення на апеляційну скаргу в якому він зазначає, що з 04 вересня 2014 року перебуває під вартою, вирок у справі не ухвалювався, а тому спроби адміністрації установи виконання покарання оскаржити судове рішення свідчать про дискримінацію відносно нього. Вважає обвинувачений, що установа виконання покарань в даному випадку не може бути суб`єктом звернення з апеляційною скаргою, а саме судове рішення вважає законим і таким, що прийнято з дотриманням ст. 371 КПК України, яка передбачає, що рішення суду приймається у формі вироку чи ухвали. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а провадження закрити.

Від захисника ОСОБА_9 надійшло заперечення на апеляційну скаргу в якому він зазначає, що начальник ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» не наділений законом правом на апеляційне оскарження ухвал суду про довіз на побачення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, які заперечували проти апеляційної скарги, а рішення суду вважали законним, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, згідно ч. 1 п. 3 та ч. 2 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Виходячи з викладеного права на апеляційне оскарження може бути реалізовано не для всіх ухвал суду першої інстанції.

Згідно статті 393 КПК України право на апеляційне оскарження мають:

1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;

2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання;

3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;

4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;

5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;

6) прокурор;

7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;

8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;

9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;

9 - 1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;

9 - 2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;

10) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, до загального переліку суб`єктів апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції постановленого під час розгляду кримінального провадження по суті, начальника установи виконання покарань не включено, на відміну від положень розділу VIII КПК України.

В даному випадку начальником ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу на тій стадії кримінального провадження де орган або установа виконання покарань не може звертатися з апеляційною скаргою, на відміну від прокурора, який здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування не позбавлений можливості оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом, в тому числі під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не зобов`язує держав - учасниць створювати апеляційні чи касаційні суди, однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись визначених у ст. 6 Конвенції гарантій кожного на справедливий розгляд його справи судом, що встановлений законом (пункт 22 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Зокрема, у пунктах 80 - 99 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), заява № 40160/12, визначено критерії застосування законодавчих обмежень щодо доступу до апеляційних та касаційних судів і залежать вони від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів апеляційної та касаційної інстанції в ньому.

Таким чином, встановлення на нормативному рівні відповідних процесуальних фільтрів для апеляційного перегляду, наприклад, визначення судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чи осіб, органів, які можуть звертатися на певних стадіях процесу до суду апеляційної інстанції, не суперечить практиці ЄСПЛ.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (пункт 44 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини», заява № 42527/98; пункт 98 рішення від 10 травня 2001 року у справі «T.P. and K.M. проти Сполученого Королівства», заява № 28945/95, та інші).

Колегія суддів, вважає за необхідне закрити апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», оскільки після відкриття апеляційного провадження було встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка на даній стадії кримінального провадження не може звертатися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Рішення про закриття апеляційного провадження за результатами апеляційного розгляду не буде суперечити положенням ст. 407 КПК України.

Керуючись ст. ст. 392, 393, 404,405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» ОСОБА_5 на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2018 року закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3