Справа № 361/5401/19
Провадження № 1-кп/361/594/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 19.07.2019, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Васищеве Харківського району Харківської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, солдата строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , що обіймає посаду лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення центру зв`язку польового вузла зв`язку, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, за наступних обставин.

08.10.2018 ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу, яку проходить у військовій частині НОМЕР_1 , відтак, за змістом ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовослужбовцем строкової служби Збройних Сил України. Наказом № 115 від 19.06.2019 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , який з 13.10.2018 обіймав посаду навідника відділення охорони взводу охорони роти охорони, призначено на посаду лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення центру зв`язку польового вузла зв`язку. Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком, чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира. Ст. 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що особливий період - це період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вид, обсяги, порядок і строки проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Таким чином, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває дотепер.

19.06.2019 солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи проходження військової служби в умовах особливого періоду та протиправний характер своїх дій, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551- XIV від 24.03.1999, протизаконно припинив виконувати службові обов`язки в умовах особливого періоду, близько 16 години 50 хвилин без поважних причин і дозволу відповідних начальників та командирів залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у військовому містечку НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , та проводив час за власним розсудом, повернувся до місця несення строкової військової служби о 22 годині 26.06.2019, тобто був відсутній у військовій частині з 16 години 50 хвилин 19.06.2019 по 22 годину 26.06.2019.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Показав, що, будучи призваним до Збройних Сил України 08.10.2018, він з 13.10.2018 проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , розташованій у військовому містечку НОМЕР_2 АДРЕСА_2 . 19.06.2019, образившись на рішення командування відносно нього, близько 16 години самовільно залишив військову частину, для заспокоювання в кафе м. Бровари Київської області вжив алкоголь, після чого, дещо втративши контроль над своєю поведінкою, поїхав до місця проживання, відпочивав з приятелями і своєю дівчиною в смт. Васищеве Харківської області та в м. Харкові. Згодом, усвідомлюючи протиправний характер вчиненого та злякавшись наслідків, повідомив начальникам і командирам про своє місцезнаходження й якнайшвидше повернення, ввечері 26.06.2019 прибув до військової частини. Про себе обвинувачений повідомив, що батька не знає, братів і сестер не має, а матір багато років перебуває на заробітках в Польщі, неправомірність вчиненого він усвідомив і належні висновки для себе зробив.

Покази обвинуваченого є послідовними й логічними, відповідають фактичним обставинам справи, тому не викликають у суду сумніву. Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ч. 4 ст. 407 КК України та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлено правильність розуміння ним змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши обвинуваченому положення частини третьої статті 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, які характеризують винну особу, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими частиною третьою статті 349 КПК України.

Суд вважає повністю доведеною винуватість військовослужбовця ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, яке тривало понад три доби, але не більше місяця, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тому засуджує його за ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, в тому числі відсутність солдата у військовій частині протягом семи діб, дані про особу обвинуваченого, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проходження строкової військової служби за відсутності заохочень має два стягнення, на обліку лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також щире каяття як обставину, яка, за правилами ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_4 , оскільки він критично оцінює свою протиправну поведінку й висловлює готовність бути покараним у передбаченому законом порядку, та відсутність обставин, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують його покарання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 доцільне без ізоляції від суспільства, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на засудженого передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. При цьому суд переконаний, що призначені вид і міра покарання відповідають принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, є необхідними і достатніми для виправлення винної особи, запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлявся, речові докази, передбачені статтею 118 КПК України процесуальні витрати по справі відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, в ході судового розгляду прокурор ОСОБА_3 питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не ініціювала, з відповідним клопотанням до суду не зверталась, що унеможливлює обрання винній особі такого заходу на період до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, в період якого зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Броварський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1