Номер провадження: 11-сс/813/1794/19
Номер справи місцевого суду: 515/1461/19 1-кс/492/837/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 17.10.2019 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000278, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2019 року за ч. 1 ст. 248 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 17.10.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ УСБ Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , та накладено арешт на майно, вилучене 07.09.2019 року на території Національно-природного парку «Тузлівські лимани», а саме: у ОСОБА_8 мисливську рушницю «МР-153», 12 калібру, № НОМЕР_1 ; у ОСОБА_7 мисливську рушницю «ИЖ-26», 12 калібру, № НОМЕР_2 ; у ОСОБА_9 мисливську рушницю «ИЖ-27ЕМ», 12 калібру, № НОМЕР_3 ,в рамках кримінального провадження №0000278, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2019 року за ч. 1 ст. 248 КК України.
Своє рішення про накладення арешту на зазначене майно слідчий суддя мотивував метою збереження майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні, яке відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та для їх уникнення та зникнення, а також забезпечення зберігання наявних на них слідів (мікрослідів).
Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , діючий в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в накладенні арешту на мисливські рушниці.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що в клопотанні органами досудового розслідування не доведено мету та існування правових підстав для накладення арешту, а підозра щодо вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України, є необґрунтованою, що не було належним чином враховано слідчим суддею, тому арешт на мисливські рушниці, які належать на праві приватної власності вказаним особам, накладено безпідставно.
Також зазначає, що копію оскаржуваної ухвали не отримували, про існування ухвалу дізналися лише 23.10.2019 року від слідчого, та в цей же день ознайомилися зі змістом ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті, прокурор подав клопотання, в якому просив апеляційний розгляд проводити без його участі у зв`язку із зайнятістю та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду клопотання про арешт майна.

Враховуючи, що участь прокурора не є обов`язковою при розгляді даного клопотання, він був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду та повідомив про причини свого неприбуття, сторони по справі не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката та власників арештованого майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена слідчим суддею районного суду 17.10.2019 року без участі сторін та інших учасників провадження, дані про отримання апелянтом копії оскаржуваної ухвали матеріали не містять, апеляційна скарга подана адвокатом ОСОБА_6 23.10.2019 року, в якій зазначено, що зі змістом ухвали слідчого судді власники арештованого майна ознайомилися 23.10.2019 року, тому апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження, передбачений ч. 3 ст. 395 КПК України, пропущений не був.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Відповідно до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 07.09.2019 року до чергової частини Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 07.09.2019 року приблизно об 11:00 годині поблизу озера Хаджирер, що розташоване неподалік с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, працівниками НПП «Тузлівські лимани» був виявлений факт незаконного полювання на території національного природного парку.
За вказаним фактом 07.09.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України.
На місці виявлення правопорушення на території національного природного парку «Тузлівські лимани» поблизу озера Хаджирер неподалік с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, інспектором з охорони природно-заповідного фонду І категорії Бурнанського ПНДВ ОСОБА_12 було складено протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 91 КУпАП, відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , із одночасним вилученням у зазначених осіб знаряддя вчинення правопорушення мисливської зброї.
У ОСОБА_8 було вилучено мисливську рушницю «МР-153», 12 калібру, № НОМЕР_1 ; у ОСОБА_7 мисливську рушницю «ИЖ-26», 12 калібру, № НОМЕР_2 ; у ОСОБА_9 мисливську рушницю «ИЖ-27ЕМ», 12 калібру, № НОМЕР_3 , які в подальшому були передані до Татарбунарського ВП ГУНП в Одеській області
Слідчий у клопотанні просив накласти арешт на вищевказане майно для уникнення його зникнення, а також забезпечення зберігання наявних на них слідів (мікрослідів), які є на них.
З матеріалів судового провадження убачається, що за фактом незаконного полювання на території національного природного парку 07.09.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України (а.п. 2).
Також матеріалами провадження підтверджується факт складання протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 91 КУпАП, відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , із одночасним вилученням у зазначених осіб знаряддя вчинення правопорушення мисливської зброї (а.п. 3-11).
Протоколом від 23.09.2019 року старшого слідчого СВ Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 тимчасово вилучено зазначені вище мисливські рушниці.
Постановою від 23.09.2019 року старшого слідчого СВ Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 тимчасово вилучену мисливську зброю визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000278, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2019 року за ч. 1 ст. 248 КК України.
Апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим суддею, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, правомірно накладено арешт на вищевказану мисливську зброю, яка є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України, у рамках даного кримінального провадження, оскільки зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Крім того, апеляційний суд вважає доцільним зазначити, що санкцією ч. 1 ст. 248 КК України передбачено конфіскацію знарядь і засобів полювання та всього добутого, в зв`язку з чим накладений слідчим суддею арешт на майно відповідає меті забезпечення спеціальної конфіскації.
Апеляційний суд погоджується з викладеними в ухвалі висновками слідчого судді і вважає, що майно, яке було вилучено під час обшуку, та на яке слідчий суддя наклав арешт, підлягало арешту, з урахуванням його відповідності критеріям ст.170 КПК України, а також необхідності на даній стадії досудового розслідування перевірки версії щодо факту порушення правил полювання, якщо воно заподіяло істотну шкоду, а також незаконне полювання в заповідниках або на інших територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або полювання на звірів, птахів чи інші види тваринного світу, що занесені до Червоної книги України, а тому на даній стадії досудового розслідування вони є речовими доказами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недоведеності мети та існування правових підстав для накладення арешту, оскільки спростовуються матеріалами провадження та дослідженими під час апеляційного розгляду доказами.
Стосовно доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України апеляційний суд визнає їх безпідставними, враховуючи наступне.
В судовому засіданні стороною захисту було надано план мисливських угідь Татарбунарського району Одеської області, копію карток полювання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також фототаблиці із зображеннями тварин, які були даними особами здобуті під час полювання.
Також адвокатом зазначено, що підозру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 досі не пред`явлено.
Проте, у наданих апеляційному суду картках полювання прямо зазначено, що полювання заборонено на території НПП «Тузлівські лимани» (зокрема, озеро Хаджирер).
Як убачається з матеріалів провадження правопорушення мало місце саме поблизу озера Хаджирер на території НПП «Тузлівські лимани», що свідчить про протиправний характер дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в зв`язку з чим посилання на необґрунтованість підозри є безпідставним, оскільки при наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 248 КК України, не виключається повідомлення про підозру таких осіб у майбутньому.
При цьому, підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.
При цьому, апеляційний суд враховує, що питання про доцільність подальшого арешту на вказані речі буде перевірена на стадії досудового розслідування на протязі нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України.
У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 17.10.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ УСБ Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , та накладено арешт на майно, вилучене 07.09.2019 року на території Національно-природного парку «Тузлівські лимани», а саме: у ОСОБА_8 мисливську рушницю «МР-153», 12 калібру, № НОМЕР_1 ; у ОСОБА_7 мисливську рушницю «ИЖ-26», 12 калібру, № НОМЕР_2 ; ОСОБА_9 мисливську рушницю «ИЖ-27ЕМ», 12 калібру, № НОМЕР_3 ,в рамках кримінального провадження №0000278, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2019 року за ч. 1 ст. 284 КК України, без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4