Дата документу 25.04.2019 Справа № 335/7353/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7353/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/892/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, який на утриманні малолітніх дітей або непрацездатних осіб не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06 квітня 2017 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06 квітня 2017 року, і призначено остаточне покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з 12 червня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність його вини та кваліфікацію дій, просить призначити йому більш м`яке покарання, із застосуванням положень ст.75 КК України.

Також просить зарахувати на підставі ст.72 КК України в строк покарання, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення.

Зазначає, що покарання, призначене судом першої інстанції, є надто суворим та несправедливим. Так, він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, скоєння крадіжок не є його заробітком, вчиненим злочином він не наніс ні фізичної, ні моральної, ні матеріальної шкоди, а злочин скоїв у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Вважає, що може виправитись без ізоляції від суспільства.

Згідно з вироком суду, 07 квітня 2018 року, приблизно о 15:30 год. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на території Автотранспортного підприємства 12362, де останній підробляв, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з місцевості для паркування, де зберігалися автозапчастини до вантажного автомобіля, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав: ресора для автомобіля «ЗІЛ 130», в кількості 3 штук, вартістю 1 200 грн кожна; ресора для автомобіля «ГАЗ 53», в кількості 3 штук, вартістю 1 200 грн кожна; коробку перемикання передач автомобіля «ГАЗ 53», в кількості 1 штука, вартістю 3 000 грн; колісний диск для автомобіля «ЗІЛ 130», в кількості 1 штука вартістю 500 грн, що належить ОСОБА_9 , завдавши останньому матеріальної шкоди в розмірі 10 700 грн (без ПДВ).
Після чого, ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину разом з викраденим майном, тим самим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Новий корисливий злочин обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та перевиховання. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав повне визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, що є наближеним до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.185 КК України та за сукупністю вироків.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не можна визнати занадто суворим.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням на строк, вказаний у вироку, оскільки таке покарання є справедливим і воно сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 було засуджено вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06 квітня 2017 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців.
Злочин у даній справі ОСОБА_6 вчинено в період іспитового строку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи зазначене, вимога обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України є безпідставною та такою, що суперечить вимогам закону.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, колегія суддів вважає такі вимоги обвинуваченого також безпідставними, оскільки злочин ним вчинено 07 квітня 2018 року, тобто після набрання законної сили Законом України №2046-VIII від 18 травня 2017 року, яким частину 5 ст.72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування». А тому на обвинуваченого ОСОБА_6 не поширюється дія ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4