УХВАЛА
Справа №348/1457/17
Провадження № 1-кп/348/41/19

07 листопада 2019 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000464 за обвинувальним актам від 12.07.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримуються під вартою в ДП «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який закінчується 10.11.2019 р., з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, і надалі є обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, найтяжчий з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. На даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може впливати на потерпілих по кримінальному провадженні, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші злочини. При вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою просить суд врахувати вагомість наявних доказів про вчинення злочинів, репутацію обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків (дружини та утриманців), відсутність постійного місця роботи, наявність у нього судимостей. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вважає клопотання необгрунтованим, а зазначені в ньому ризики не доведеними, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 жодним чином не перешкоджає встановленню істини по справі, давав показання, проживає з матір`ю, яка потребує його піклування, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, тобто має міцні соціальні зв`язки. Також обвинувачений не має жодного наміру переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків по кримінальному провадженні, а також вчиняти інші злочини. Крім того просить врахувати, що обвинувачений вже знаходиться під вартою більше двох років.

Просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Статтею 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 12.09.2019 року ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.11.2019 року.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також, практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, при цьому, на підставі ст.9 ч. 1 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 9 ч. 5 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України).

Відповідно до вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України (ст.183 КПК України).

До засудження обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає передусім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим, при цьому, суд враховує, що збереження обґрунтованої підозри у тому, що заарештована особа вчинила злочин, є обов`язковою умовою законності продовження тримання під вартою, але з перебігом певного часу цього недостатньо і суд має встановити, чи продовжують існувати інші підстави, наведені суду, виправдовувати позбавлення волі.
Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього увязнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою, і, питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно і повинно оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (Маккей проти Сполученого Королівства).
Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії §140).
При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу.
Зокрема, у справі "Сергій Волосюк проти України" ("SergeyVolosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою…
Крім того, відповідно до ст.5 п.3 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями зявитися на судове засідання» (п.37, п.38).
І, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 року)"особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).
Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в даному кримінальному провадженні загальний термін тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою становить понад 2 роки, суд вважає що доводи прокурора відносно того, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, на даний час не можна вважати належно обґрунтованим, оскільки з огляду на рішення Європейського суду, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку (Панченко проти Росії § 106), і зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), і вагомість наявних доказів не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини §38), відсутність роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів (Сулаоя против Єстонії§ 64).
Посилання прокурора на необхідність подальшого тримання під вартою, у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження триває суд вважає необґрунтованим, оскільки тривала неможливість розгляду даної кримінальної справи не залежить від поведінки самого обвинуваченого, при цьому, як зазначив ЄСПЛ, складність і специфіка розслідування є факторами, які необхідно враховувати при визначенні, чи проявили органи влади «особливу ретельність» в процесі провадження у справі (Скотт проти Іспанії §74).
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи загальний термін тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, який становить більш 2 років, з метою дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , якиймає постійне місце проживання, по місцю проживання характеризується позитивно, і, одночасно, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, найтяжчий з яких, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів і за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років (ст. 185 ч. 3 КК України), суд вважає, що єдиним можливим і достатнім запобіжним заходом, який можна застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , є домашній арешт, пов`язаний із забороною обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд вважає доцільним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 194 ч. 5 КПК України наступні обов`язки:

-Прибувати до суду за першою вимогою;

-Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-Утриматися від спілкування з усіма заявленими потерпілими та свідками;

-Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України і в`їзд в Україну, зобов`язавши Управління ДМС України в Івано-Франківській області прийняти відповідний паспорт на зберігання;

-Допускати працівників поліції до свого житла з метою контролю за поведінкою обвинуваченого та надавати їм усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених обов`язків.
На підставі ст.ст. 9, ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», керуючись ст.ст. 176, ст. 178, ст. 181, ст. 186, ст. 193, ст. 194, ст. 196, ст. 201, ст. 331, ст. 372, ст. 395 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 (шістдесят) днів терміном до 05.01.2020 р. включно, з забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, та з покладенням обов`язків на час судового розгляду кримінального провадження, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Покласти на час судового розгляду кримінального провадження на обвинуваченогоОСОБА_4 наступні обов`язки:

-Прибувати до суду за першою вимогою;

-Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-Утриматися від спілкування з усіма заявленими потерпілими та свідками;

-Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України і в`їзд в Україну, зобов`язавши Управління ДМС України в Івано-Франківській області прийняти відповідний паспорт на зберігання;

-Допускати працівників поліції до свого житла з метою контролю за поведінкою обвинуваченого та надавати їм усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених обов`язків.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання прокладених обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала виконується в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , а контроль за її виконанням покласти на Надвірнянську місцеву прокуратуру Івано-Франківської області.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурору негайно після її оголошення, інші учасники мають право отримати її копію в суді.
Копію ухвали направити начальнику ДП «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для відома.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1