справа №176/1742/19
провадження №1-в/176/327/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , представника адміністрації Жовтоводської ВК № 26 за довіреністю ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи Жовтоводської виправної колонії (№ 26) заяву про умовно-дострокове звільнення від покарання, яка надійшла від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, засудженого: 12.08.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі 12 років, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 27.10.2010 року по 19.09.2011 року який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 засуджений 12.08.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі 12 років. Початок строку відбування покарання 27.10.2010 року, кінець строку відбування покарання згідно ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України є 05.12.2021 року.
Засуджений ОСОБА_5 заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Заслухав засудженого, який підтримав заяву з посиланням на підстави викладені в ній, в судовому засіданні пояснив, що має намір повернутися після звільнення до матері похилого віку, яка потребує догляду та допомоги, зробив для себе висновки, у вчиненому злочині розкаюється, думку захисника який підтримав позицію засудженого виходячи з його поведінки в період відбуття покарання, а також застосовані по відношенню до останнього заохочення, думку представника адміністрації установи виконання покарань, який пояснив, що під час відбуття покарання поведінка засудженого змінилася на що вказують 7 заохочень, одне з яких застосоване в 2019 році, а тому вважає, що останній довів своє виправлення та заслуговує на умовно дострокове звільнення, думку прокурора, який заперечував на задоволенні клопотання, при цьому пояснив, що за останній період відбуття покарання в поведінці засудженого дійсно відбулися зміни та можна вважати, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення, але що докорінно змінився та виправився, ці обставини в судовому засіданні не доведені.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши заяву та наведені в ній підстави, матеріали особової справи на засудженого, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання чи клопотання.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання.

При цьому звернув увагу, що головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

Пленум Верховного Суду України також звернув увагу на те, що сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи та інше.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_5 знаходиться з 07.11.2010 року, з цього часу утримувався у Дніпропетровському СІ, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. До праці не залучався.

З 26.10.2011 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

За період відбування покарання в Жовтоводській ВК № 26, засуджений стягнень не має, має 7 заохочень. Працевлаштований на виробництві установи на швейній дільниці, виконує роботи з благоустрою колонії.

Суд враховує, що протягом останніх двох років у засудженого відбулися позитивні прояви в поведінці, вони заслуговують на увагу. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, зокрема в період прибуття до Жовтоводської ВК № 26, а саме з жовтня 2011 року по липень 2016 року де мав лише пасивну поведінку та не мав жодного заохочення, в тому числі період попереднього ув`язнення в Дніпропетровському СІ, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Згідно довідки медичної частини установи засуджений ОСОБА_5 є працездатний та може виконувати будь-яку роботу (арк. ос. спр. 20, 27, 34 т. 1 ч. 2).
Більш того засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, та отримати за весь цей час бодай хоч одне заохочення. Але жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується в період перебування в СІЗО з 07.11.2010 року по 26.10.2011 року мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику.
Як вбачається з матеріалів заяви та особової справи в них відсутні жодні юридичні документи, які підтверджують що засуджений під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, а також те, що був офіційно працевлаштований на виробництві установи, як то накази по установі чи з іншим власником, трудовий договір, контракт чи інший документ, та при цьому що дійсно мав норми виробітку, відсутність даних про які в особовій справі вказує на формальність застосованих по відношенню до засудженого ОСОБА_5 заохочень.
Крім того, згідно передуючих характеристик, які маються в матеріалах особової справи засуджений характеризується як посередньо так і позитивно, з початку прибуття до Жовтоводської ВК № 26 по грудень 2018 року, тобто більш як 2/3 відбутого строку покарання на виробництві установи не працевлаштований та лише з початку 2019 року як витікає з останньої характеристики від 27.12.2018 року працевлаштований на виробництві установи на швейній дільниці та при цьому в характеристиці зазначено, що соціально корисна активність на середньому рівні (арк. ос. спр. 35, 41, 46, 51, 54 т.2 ч.1).

При цьому суд зазначає, що остання характеристика на засудженого в якій вказано, що останній на протязі всього строку відбуття покарання характеризується позитивно є формальною та спростовується попередніми характеристиками згідно яких витікає, що засуджений з часу прибуття до установи характеризується посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, при вирішенні питання щодо заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, а також умовно дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, з врахуванням цих характеристик, адміністрацією установи було прийнято рішення, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення (арк. ос. спр. 56 т.2 ч.1).

Крім того позитивна поведінка засудженого, як вбачається, триває лише з липня 2017 року, що в порівнянні з призначеним терміном покарання 12 років позбавлення волі, є недостатнім періодом, хоча засуджений формально і має правові підстави для застосування до нього умовно дострокового звільнення.

Як витікає з характеристик, що містяться в матеріалах особової справи, вбачається, що засуджений приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, однак ці відомості спростовуються матеріалами особової справи на засудженого згідно яких, будь-яких проявів участі засудженого ОСОБА_5 в суспільно-корисному житті колонії чи його участі в програмах диференційованого виховного впливу судом не встановлено, як то за програмами «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», тощо. Подання останнім за власною ініціативою такої заяви до участі та прийняття в участі, такі обставини та докази по ним в матеріалах особової справи відсутні.
Суд наголошує, що виконання засудженим своїх прямих обов`язків під час відбуття покарання, як то дбайливе ставлення до майна установи, чи дотримання останнім норм санітарної гігієни та безпеки, як зазначено в характеристиках на засудженого, що маються в матеріалах особової справи, не характеризує та не вказує на позитивні прояви в поведінці засудженого та його ставлення до праці, більш того не доводить і не підтверджує що він як особистість змінився та виправився.
Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що наявність 7 заохочень, які були застосовані на протязі значно меншого та останнього строку відбування покарань у співвідношенні у сукупності до всього строку відбуття покарання, переважно пасивне, безініціативне відношення засудженого до праці, не утворює підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 як такому який став на шлях виправлення, що в цілому не надає можливості встановити стабільну позитивну поведінку засудженого протягом усього часу та що останній дійсно виправився.
Крім того, ОСОБА_5 , розглядався на адміністративній комісії установи 27.05.2016 року, 04.07.2017 року відповідно до ст. 101 КВК України та йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення, а також 04.07.2018 року відмовлено по заяві засудженого. Відповідно до ст. 82 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 27.12.2018 року відмовлено як такому який не став на шлях виправлення. Відповідно до ст. 81 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 27.12.2018 року відмовлено як такому який не став на шлях виправлення
Відмова засудженого ОСОБА_5 двічі, від переведення до дільниці соціальної реабілітації, за його заявою так само вказує на його відмову та доводить не бажання від проходження подальшого шляху виправлення, як особистості засудженого (арк. ос. спр. 41, 51 т. 2 ч. 1).
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який є судимий та відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, (арк. ос. спр. 10-13 т. 1 ч. 1), а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , виходячи з встановлених обставин у сукупності щодо його поведінки та відношення до праці, є передчасним та заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1