Ухвала
Іменем України

28 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 215/4205/16-к
провадження № 51-2502км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах засуджених

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 23 серпня 2019 року,

встановив:
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років 1 місяць без конфіскації майна; за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання

у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць; за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК

до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Саксагань П`ятихатського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць; за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця

с. Каменка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Як встановив суд, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, 16 липня 2016 року, близько 00.00 год., знаходячись біля будинку № 9 по вул. Маршака в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, незаконно заволоділи належним ОСОБА_8 транспортним засобом ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому прослідували до лісосмуги розташованої поблизу будинку № 14 по вул. Адм. Головко в м. Кривому Розі, а в подальшому обернули вказаний автомобіль на власну користь. Такими діями потерпілому було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 31 245,51 грн.

Цього ж дня, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , о 01.30 год

на паркувальному майданчику біля будинку № 65 по вул. Адм. Головко

в м. Кривому Розі, проникнувши до салону автомобіля ВАЗ 21053

д.н.з. НОМЕР_2 заволоділи майном ОСОБА_9 , яке в ньому знаходилось, чим спричинили останньому матеріальну шкоду загальну суму 474,20 грн.
Після чого, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , о 01.50 год., біля будинку № 65 по вул. Адм. Головко в м. Кривому Розі, повторно,проникнувши до салону автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_3 заволоділи майном ОСОБА_10 , яке в ньому перебувало, чим спричинили останньому матеріальну шкоду

на загальну суму 1 991,73 грн.

Вони ж, близько 01.55 год., поблизу будинку № 65 по вул. Акд. Головко

в м. Кривому Розі, повторно, незаконно заволоділи належним ОСОБА_11 транспортним засобом ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_4 , який в подальшому обернули на власну користь. Такими діями потерпілому було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 15 126,79 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року апеляційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року без змін.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених, просить ухвалу апеляційного суду змінити, звільнити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на обставини, що пом`якшують покарання засуджених та довідки органу пробації, згідно з якими засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають позитивні характеристики та дотримувались заходів пробаційних програм встановлених судом. Крім того, вказує, що ухвала апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК, оскільки, на думку захисника, не містить вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційних скарг.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи, та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засуджених через суворість та неправильне застосування закону України, на думку колегії суддів,

є безпідставними.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження

за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі

вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Мотивуючи своє рішення про призначення засудженому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який раніше не судимий та позитивно характеризується. При цьому, судом взято до уваги наявність кількох пом`якшуючих обставин, зокрема щирого каяття, визнання вини і відшкодування завданої злочинами шкоди.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_6 , суд також виходив

зі ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого

ОСОБА_6 , який раніше не судимий, та позитивно характеризується.

При цьому, щиро розкаявся, визнав вину і відшкодував завдану шкоду.

Втім, з урахуванням того, що засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили протягом одного дня чотири корисливих злочини, два з яких, відносяться до категорії тяжких, не працюють, а добровільне відшкодування завданої потерпілим шкоди відбулось шляхом повернення викраденого майна, вилученого під час досудового розслідування, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що призначене покарання у виді реального позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Крім того, засудженому ОСОБА_5 судом першої інстанції призначено покарання більше п`яти років, а відповідно до положень ст. 75 КК, звільнення від відбування покарання застосовується лише до осіб, яким судом призначено покарання не більше п`яти років, тому звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є неможливим.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду

від 02 серпня 2018 року застосування до засуджених ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 положень ст. 75 КК визнано необґрунтованим, внаслідок чого ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2017 року було скасовано.

Підстав вважати призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_12 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Підстави для застосування положень ст. 75 КК до засуджених також відсутні.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, давши належну оцінку доводам апеляційних скарг, апеляційний суд з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін. Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3