ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3899/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/425/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Херсонський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвокатів: ОСОБА_8 ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001607 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року, відносно: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джраратськ, Ечмадзінського району, Республіки Вірменія, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.
Обрано ОСОБА_7 до вступу вироку в закону силу міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взято ОСОБА_7 під варту із залу суду.
Початок строку відбування покарання обраховано з моменту затримання, тобто з 06.03.2019 року.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він наприкінці серпня місяця 2018 року, знаходячись в лісосмузі за с. Пам`ятне Голопристанського району Херсонської області, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» порядку обігу наркотичних засобів, умисно, незаконно, без мети збуту, з метою власного вживання, придбав, відокремивши листя з кущів коноплі, які переніс до будинку АДРЕСА_2 , по місцю свого проживання, де їх висушив, виготовивши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 776,745 грами, який він умисно, незаконно, без мети збуту, з метою особистого вживання зберігав по місцю свого проживання, допоки його не було виявлено та вилучено працівниками поліції 20.09.2018 під час санкціонованого обшуку вказаного домоволодіння.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах без мети збуту.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок за яким звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком згідно ст. 75 КК України.
Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч 2 ст. 309 КК України адвокат не оспорює.
Вирок апелянтом оскаржується в частині призначеного покарання через надмірну суворість.
В апеляційній скарзі адвокат посилається на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме визнання останнім вини в повному обсязі, активне сприяння слідству у розкритті злочину, щиросердне розкаяння. Зазначає, що судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.
Вказує, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, веде порядний спосіб життя, є таким, що раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом із дружиною, виховує малолітню доньку.
На думку апелянта, з урахуванням зазначених обставин, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, в межах санкції статті.
На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючої обставини та відсутності обтяжуючих, вважає, що достатнім у даному випадку було б звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України. Додає, що санкція ч.2 ст. 309 КК України передбачає інші альтернативні покарання, у тому числі обмеження волі.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та захисники підтримали доводи апеляційної скарги та просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
В апеляційній скарзі адвокатом не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 309 КК України , а тому вирок переглядається в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги лише в частині призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту вироку вбачається, що суд, обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який задовільно характеризується громадськістю, матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я обвинуваченого, наявність у останнього на утриманні неповнолітньої дитини, враховано і те, що обвинувачений є суспільно-небезпечною особою, яка критичної оцінки своїй злочинній діяльності не висловила, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання були прийняті до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.
На переконання колегії суддів, хоча суд першої інстанції не вказав на визнання вини обвинуваченим, як обставину, що пом`якшує покарання, проте фактично врахував її, поряд з іншими, зокрема, відсутність обставин, що обтяжують покарання, задовільну характеристику обвинуваченого, його сімейний стан і ці обставини в цілому, стали підґрунтям для призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 2 роки, який є мінімальною межею санкції частини статті, за який його засудженого.
Призначене судом покарання адвокат вважає надмірно суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Посилання адвоката на наявність обставин, що пом`якшують покарання активне сприяння слідству у розкритті злочину та щиросердне розкаяння є безпідставними.
Матеріали кримінального провадження не доводять наявність у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину, зокрема, і відсутня на них вказівка в обвинувальному акті. Вбачається, що вина обвинуваченого підтверджується доказами у своїй сукупності, зібраними в межах даного кримінального провадження, такими як показання свідків, протоколом обшуку, висновками судових експертиз. Не містять відомостей матеріали кримінального провадження, які б свідчили, що обвинувачений, займаючи активну позицію, повідомив органам слідства інформацію, яка їм не була відома, чи подав нові докази, що мали значення для встановлення істини у справі. Тобто дії обвинуваченого не були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставини кримінального правопорушення.
Не ґрунтується на матеріалах провадження і посилання адвоката щодо щиросердного розкаяння обвинуваченого, так як останній в судовому засіданні відмовився від дачі показань, тим самим, не виразив позицію щодо критичної оцінки своєї злочинної поведінки і готовності нести кримінальну відповідальність за скоєний злочин.
Вилучений у ОСОБА_7 наркотичний засіб у великому розмірі, вказує на підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності призначення обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі.
Стійкі соціальні зв`язки, ведення порядного способу життя, не перебування на обліку у лікаря-психіатра та не зловживання спиртними напоями, судова колегія не може визнати тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності особи обвинуваченого та беззаперечно давали підстави для висновку про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, як про те зазначає апелянт.
Твердження апелянта про можливість призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , менш суворого, в межах санкції статті є таким, що не відповідають вимогам положень кримінального закону, так як, санкція ч.2 ст. 309 КК України альтернативно передбачає виключно міру покарання, а не вид, як на тому зазначає адвокат.
Ретельно проаналізувавши доводи апелянта, дослідивши матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, його матеріальний та сімейний стан, врахувавши обставини вчинення злочину та його наслідки, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, як на тому наполягав апелянт.
Призначене судом покарання відповідає положенням ст. 50, 65 КК України та, на думку судової колегії, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_2