Справа № 152/1222/19
В И Р О К
іменем України

18 жовтня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря чудового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1222/19
Провадження №1-кп/152/109/19

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 30.09.2019 року та угоду про примирення від 28.09.2019 року у кримінальному провадженні, що 03.09.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000250 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Погожа Криниця Роменського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:
потерпілої ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 в серпні 2019 року, перебуваючи у домоволодінні ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_1 , в якому він тимчасово проживав і користувався будинком, господарськими будівлями та майном, вирішив вчинити крадіжку двох електродвигунів та металевої бочки, які знаходилися у приміщенні гаража. Після цього, реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю власниці домоволодіння ОСОБА_5 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав з гаража два вживаних електричних трифазних двигуни типу АИР від циркулярки та млина, кожен: потужністю 3 кВт, з числом обертів 3000 об/хв., вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 20.09.2019 року за №6103/19-21, 1497,60 грн. з урахуванням зносу та станом на серпень 2019 року, а також вживану металеву бочку об`ємом 200 л вартістю 167 грн., згідно з тим же висновком товарознавчої експертизи, і, залишивши місце злочину, розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 збитків на загальну суму 3162,20 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Під час проведення досудового розслідування 28.09.2019 року між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000250, яка направлена до суду разом із обвинувальним актом і яка відповідає вимогам ст.471 КПК України.

З означеної угоди від 28.09.2019 року вбачається, що її сторони підозрюваний ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000250 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.1 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_5 внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 в сумі 3162,20 грн., та розмір відшкодування шкоди в сумі 3162,20 грн.; узгодили призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин, та надали згоду на його призначення.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

У відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення та погоджується на призначення покарання, що зазначене в угоді, може реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо відшкодування шкоди та сплати судових витрат і заподіяну шкоду в розмірі 3162,20 грн. відшкодує у повному обсязі до 30.10.2019 року, а також відшкодує судові витрати на проведення стороною обвинувачення експертизи в сумі 471 грн.

Суду обвинувачений ОСОБА_3 показав, що тимчасово проживав із своєю сім`єю у будинку потерпілої ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , з дозволу останньої, користувався як будинком, так і господарськими будівлями. У серпні 2019 року він викрав із гаража шляхом вільного доступу два двигуни та металеву бочку, які продав, а кошти, витратив на власні потреби.
Також, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 , що є стороною угоди про примирення, в підготовчому судовому засіданні показала, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, яку обвинувачений зобов`язаний, відповідно до умов угоди, відшкодувати до 30.10.2019 року, а також на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, що вказане в угоді, і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Прокурор ОСОБА_4 вважає, що угода відповідає нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угоди, тому вважає, що є підстави для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Вислухавши сторони угоди про примирення обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілу ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_4 , перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як злочин середньої тяжкості.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Відповідно до вимог ч.1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).
Зміст угоди про примирення від 28.09.2019 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпіла розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого, що виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, особі винного.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Також, суд враховує встановлену у підготовчому судовому засіданні обтяжуючу покарання ОСОБА_3 обставину, передбачену п.6 ч.1 ст.67 КК України, зокрема, вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, оскільки при встановленні особи потерпілої ОСОБА_5 встановлено, що вона є особою з ІІ групою інвалідності по зору довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.19).

Обтяжуюча обставина вчинення злочину щодо особи з інвалідністю (п.6 ч.1 ст.67 КК України) відсутня у обвинувальному акті.
Разом з тим, частиною 2 ст.67 КК України встановлено, що суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених, в тому числі, у пункті 6, такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в абз.2 п.6 постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суд, відповідно до вимог ч.2 ст.67 КК України, установивши наявність зазначених, зокрема у пункті 6 ч.1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.
У зв`язку із наведеним вказана вище обтяжуюча покарання обставина враховується судом при призначенні ОСОБА_3 покарання.

При цьому, суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про примирення відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_5 не має претензій до обвинуваченого, так як в угоді зазначено строк відшкодування обвинуваченим заподіяної їй шкоди в сумі 3162,20 грн., із вказаним розміром шкоди та строком відшкодування вона погоджується.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про примирення, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між потерпілою ОСОБА_5 і підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, а саме: на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Також, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами покарання.

Крім того, відповідно до вимог ст.314 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Металеву бочку місткістю 200 літрів, яку визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження і передано на зберігання потерпілій ОСОБА_5 до вирішення кримінальної справи (а.с.32-33), слід, відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_5 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 20.09.2019 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №6103/19-21, вартість експертизи становить 471 грн. (а.с.28-31).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 471 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376, 471, 473-475 КПК України, ст.ст.65-67, ч.1 ст.185 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду від 28.09.2019 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000250 03.09.2019 року, про примирення між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді громадських робіт строком на 100 (сто) годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: металеву бочку місткістю 200 літрів залишити у власності законного володільця потерпілої ОСОБА_5 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 471 (чотириста сімдесят одну) гривню за проведення товарознавчої експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1