Справа № 522/3204/19
Провадження № 1-кп/522/908/19
УХВАЛА

02.12.2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Потерпілий просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, та заявив клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що в зазначеному обвинувальному акті не дотримано всіх вимог ст. 291 КПК України, наслідком чого він підлягає поверненню.
Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив.

До обвинувального акта додаються: реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, тощо.

Відповідно до ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Таким чином, реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, який надсилається до суду, і невідповідність його вимогам КПК України означає також невідповідність вимогам КПК України самого обвинувального акту і тягне за собою повернення обвинувального акту прокурору.

3 тексту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування незрозуміло, якими саме є номер кримінального провадження та дата його реєстрації, оскільки в обвинувальному акті зазначений номер 0008071 від 11.12.2018, в реєстрі ж у переліку процесуальних дій під номером 1 зазначено, що відомості до ЄРДР внесено за номером 00080711 від 11.12.09.2018.

В порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в тексті обвинувального акту не зазначене конкретне місце народження потерпілого.

В порушення п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України, після анкетних відомостей потерпілого не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора.

В обвинувальному акті міститься розділ "Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення", проте ані з заголовку, ані з тексту розділу не вбачається, що саме ці фактичні обставини прокурор вважає встановленими. Розділу "Правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність" обвинувальний акт не містить, а відразу після фактичних обставин йде розділ "Формулювання обвинувачення". Зазначені обставини є невідповідністю вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, згідно якого в обвинувальному акті необхідно зазначити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.

В порушення п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України, проведення експертизи є обов`язковим для визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням. У випадку ж встановлення за результатами експертизи (експертиз) відсутності шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, про це слідчий повинен був зазначити в тексті обвинувального акту.

В тексті обвинувального акту зазначено, що під час досудового розслідування проводилися експертні дослідження, однак посилання на висновок судово-медичної експертизи (висновок експерта) під час опису тілесних ушкоджень та їх тяжкості немає. Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України, проведення експертизи є обов`язковим для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, а також визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням. Таким чином, посилання на висновок експертизи є обов`язковим при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і відсутність цього є невідповідністю вимогам ч. 2 ст. 242, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення. В порушення зазначених вимог КПК України, в реєстрі слідчим не було зазначено час проведення більшості перерахованих процесуальних дій. Крім того, замість найменувань таких процесуальних дій як слідчі дії, слідчим були внесені до реєстру посилання на протоколи цих слідчих дій. Між тим, відповідно до ст. 99 та 104 КПК України протокол є документом, який фіксує хід і результати проведення процесуальної дії. Відповідно до глави 20 КПК України, слідчими діями є допит, пред`явлення для впізнання, обшук, огляд, освідування, слідчий експеримент, проведення експертизи (залучення експерта), отримання зразків для експертизи тощо. Таким чином, протокол процесуальної дії не є найменуванням процесуальної дії, а отже, зазначення в реєстрі замість найменування процесуальної дії протоколу є невідповідністю обвинувального акту вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Відповідно до ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, рішення слідчого судді - у формі ухвали. Між тим, в реєстрі в розділі "Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення" зазначені лише постанова про призначення групи прокурорів (№1) та затвердження і підписання обвинувального акту (№6). Інші процесуальні рішення, такі як повідомлення про підозру, призначення слідчого (групи слідчих), ухвали слідчого судді, зокрема, про призначення експертиз тощо. Зазначене є невідповідністю обвинувального акту вимогам п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор та потерпілий заперечували щодо задоволення клопотання про повернення обвинувального акту, як незаконе та необгрунтоване.

Згідно п. 2 Постанови Верховного Суду України від 24.11.2016, проаналізувавши точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі, суд дійшов висновку, що згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

В п. 7 вказаної Постанови Верховний Суд України зазначає, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 дотримано вимог закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації.

Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно. Наведені у обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Доводи заяви про формальне не дотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює скасування судових рішень у кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи захисника, викладені у заявленому клопотанні, не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до судів усіх інстанцій скеровано лист за № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», в п. 2 якого зазначено, серед іншого, що в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо це документ містить положення, що суперечать одне одному; у документі наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.

Вказані підстави повернення обвинувального акту є їх виключним переліком, та жодна з них не зазначена у клопотанні захисника.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт надійшов до суду з дотриманням правил територіальної підсудності, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, встановлено наявність підстав для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 291, 314-316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту відмовити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України призначити до судового розгляду на 11.00 год. 12 грудня 2019 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого Приморського районного суду м. Одеси у залі судових засідань № 222, за участю прокурора, захисника, потерпілого та обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1

02.12.2019