ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/206/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - з участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

при секретарі ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 26 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 960 500 грн. із покладенням на нього відповідних обовязків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали визначено 10 год 45 хв. 22 листопада 2019 р.

В апеляційних скаргах:

- підозрюваний ОСОБА_9 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання йому запобіжного заходу.

Стверджує, що від ОСОБА_12 не вимагав чужого майна, а як представник TOB «Алігатор-ІІ» вимагав повернення належного товариству майна, а саме: тунельну піч під літерою «К» площею 484,2 кв.м. яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності TOB «Алігатор-ІІ».

Вказує, що дана будівля ОСОБА_12 незаконно демонтована, а на її місті по його замовленню будується багатоповерховий будинок. В якості компенсації за знесену будівлю та використання території, на якій стояла будівля для забудови, ОСОБА_12 запропонував TOB «Алігатор-ІІ» передати через нього, як представника товариства, 100 000 доларів США та приміщення загальною площею 237 кв. м., на що товариство погодилось.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_12 втратив право користування земельною ділянкою, на якій розташована тунельна піч з набуттям права власності TOB «Алігатор-ІІ» на даний об`єкт. Після незаконного знесення будівель, належних TOB «Алігатор-ІІ», у товариства залишається право користування земельною ділянкою, на якій знаходились ці будівлі, і в разі забудови без згоди TOB «Алігатор-ІІ» товариство має право на приведення належної йому земельної ділянки в придатний для використання стан, включаючи знесення будинків за рахунок особи, яка самовільно зайняла земельну ділянку.

Стверджує, що він вимагав повернення земельної ділянки в користування TOB «Алігатор-ІІ», а компенсацію запропонував ОСОБА_12 .

Щодо вказівки авторів підозри про те, що на дане майно раніше було накладено арешт, то апелянт зазначає, що було накладено лише заборону на відчуження і ніяким чином не ставить під сумнів законність права власності TOB «Алігатор-ІІ» на дане майно.

Зазначає, що обставина, яка об`єктивно вказує на цивільно-правові відносини між ОСОБА_12 , TOB «Алігатор-ІІ» і ним як представником товариства є свідоцтво про право власності TOB «Алігатор-ІІ» на приміщення, на місці якого йде будівництво за замовленням ОСОБА_12 .

Однак наявність свідоцтва про право власності TOB «Алігатор-ІІ» не розглядалось при винесенні підозри, як і інші документи, що ставлять під сумнів сумлінність пояснень ОСОБА_12 , що вказує на те, що при винесенні підозри докази не досліджувались у сукупності та їхньому взаємозв`язку, а підбирались і вносились до підозри лише ті докази, які її підтримують.

Таким чином, приймаючи рішення про наявність обґрунтованої підозри, судом безпідставно не взято до уваги докази, які об`єктивно та безпосередньо вказують на цивільно-правовий характер правовідносин та винесено рішення на підставі даних сумнівної достовірності та даних, які безпосередньо не вказують на вчинення вимагання чужого майна.

Також, як зазначає апелянт, суд не звернув увагу на те, що органом звинувачення не представлено жодного безпосереднього доказу вчинення ним погроз щодо фізичної розправи над потерпілим, а також не вказано, інформацію якого змісту він погрожував оприлюднити, в чім її недостовірність та який розмір можливої шкоди від її оприлюднення. Прокурором не здобуто доказів, що йому відома така інформація. Крім того, суд не звернув увагу, що дані про кримінальне провадження внесені до ЄРДР 13.09.2019 року, що надавало можливість органу звинувачення проводити фото- та відео- зйомку його зустрічей з потерпілим ОСОБА_12 , однак жодних фото-відео-матеріалів про застосування ним погроз органом звинувачення не представлено.

Приймаючи до уваги протокол огляду місця події, в якому зафіксовано значну суму грошових коштів, суд не врахував, що даний факт не являється безпосереднім доказом вимагання, оскільки міг бути результатом розрахунків згідно цивільно-правових відносин;

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .

Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Вказує, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку щодо обґрунтованості підозри та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, припущеннями.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_9 просив ОСОБА_12 відшкодувати збитки, завдані ОСОБА_12 , внаслідок знищення майна, яке не належить останньому, та виконати умови цивільно-правового договору, оформленого борговою розпискою.

Вказує, що 22.11.2005 р. між ОСОБА_12 та ТОВ «Алігатор II», яке на підставі довіреності представляє ОСОБА_9 , було укладено договір дарування, на підставі якого ОСОБА_12 передав, а TOB «Алігатор II» прийняв в дар тунельну піч під літерою «К», площею 484, 2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного вище договору, Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації видало TOB «Алігатор II» реєстраційне посвідчення про право власності на вказаний вище об`єкт № 1241 від 23.11.2005 р.

В 2013 році ОСОБА_9 дізнався про те, що набутий у власність об`єкт нерухомості зруйнований.

У зв`язку з цим підозрюваний звернувся до потерпілого з метою з`ясування обставин знищення об`єкту нерухомості, оскільки в період часу з 2010 р. по 2013 р. відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

У відповідь ОСОБА_12 повідомив, що це він зруйнував об`єкт нерухомості шляхом демонтажу, оскільки на місці цього об`єкту має намір збудувати багатоквартирний житловий будинок, та пообіцяв відшкодувати ОСОБА_9 як представнику TOB «Алігатор II» вартість знищеного майна шляхом передачі останньому квартир у будинку, який має намір збудувати та 100 000 (сто тисяч) доларів США.

На виконання досягнутих домовленостей ОСОБА_12 власноручно склав боргову розписку, згідно з якою зобов`язувався повернути ОСОБА_9 100 000 (сто тисяч) доларів США та в період з 12.09.2018 р. по 31.03.2019 р. повернув 67 000 (шістдесят сім тисяч) доларів США, однак решту суми відмовився повертати.

Таким чином, між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виникли цивільно-правові відносини, пов`язані з відшкодуванням збитків, завданих внаслідок знищення потерпілим майна, яке йому не належить.

Стверджує, що зазначені вище обставини підтверджуються долученою до матеріалів справи борговою розпискою, написаною ОСОБА_12 власноручно, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які були допитані слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що ОСОБА_9 звертався до потерпілого з проханням виконати умови цивільно-правового договору і в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України.

Не є вимаганням в розумінні ст. 189 КК України примушування особи до оплати за угодою. Такі дії, за наявності для того підстав, мають кваліфікуватись як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання.

Саме таку правову позицію висловив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 10 від 06.11.2009 р.

Зазначає, що навіть за наявності в діях ОСОБА_9 ознак кримінально караних дій, таких, як погроза застосування насильства, його дії повинні кваліфікуватись як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, а не як вимагання;

- захисник ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .

Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною та постановленою з порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки слідчим суддею не в повному обсязі досліджено підстави для обрання цього запобіжного заходу.

Зокрема, зазначає, що докази, які нібито обгрунтовують підозру його підзахисному, абсолютно не свідчать про вчинення злочину ОСОБА_9 , а доводять лише наявність цивільно-правових відносин, які склались між ними, але слідчий суддя місцевого суду не надав доказам, які підтверджують дані висновки, належну правову оцінку.

В той же час обгрунтував своє рішення про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , пославшись на показання потерпілого ОСОБА_12 , які як раз і суперечать цим доказам, а саме: показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 про обставини події.

Захист також звертає увагу на відсутність ризиків, оскільки сторона обвинувачення їх не надала. Єдине, на думку захисника, чим суд мотивував наявність ризиків тяжкість кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному. При цьому зазначає, що це не доказ, а лише обставина, яку суд має врахувати в сукупності з іншими при визначенні виду запобіжного заходу і який (суд) водночас не врахував докази, надані захистом, а саме: заява про передачу слідчому закордонного паспорту; документи про стан здоровя ОСОБА_9 ; документи про стан здоровя батька підозрюваного; свідоцтва про народження дітей; показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 .

При цьому захист посилається на рішення ЄСПЛ, які свідчать на користь його підзахисного з огляду на те, що ризики повинні носити не абстрактний, а конкретний характер; суд повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків; сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються, при забезпеченні заходів кримінального провадження; обгрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав, з яких вони вважають обгрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.

Тяжкість злочину сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Окрім того, як зазначає захисник, суд обмежив сторону захисту ставити питання прокурору.

Таким чином, як зазначає захист, оскільки прокурор відповідно до вимог ст.194 КПК України не довів наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги як ОСОБА_9 так і їхні з наведених в них мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаних апеляційних скарг, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників підозрюваного задоволенню не підлягають.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 13 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 достатньо викривається в вимозі передачі чужого майна та права на майно з погрозою насильства над потерпілим та обмеженням його законних інтересів, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів, наданих апеляційному суду, ОСОБА_12 є законним користувачем земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , та виступає замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою, яке на даний час не завершено. В квітні 2019 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_9 , який є сином директора ТОВ «Алігатор II» ОСОБА_15 та якому було відомо про існування права власності на будівлі, на які раніше було накладено арешт, розташовані по АДРЕСА_2 , які станом на 2019 рік вже не існували, виник злочинний умисел, направлений на вимагання від ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 100 000 доларів США в якості компенсації за наявні колись на вказаній ділянці об`єкти нерухомості, належні ТОВ «Алігатор II».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 протягом квітня-вересня 2019 року особисто та через інших на даний час не встановлених осіб погрожував ОСОБА_12 фізичною розправою та поширенням неправдивої інформації про незаконність будівництва багатоквартирного житлового будинку, замовником якого виступав ОСОБА_12 .

Надалі, в вересні 2019 року, ОСОБА_9 продовжуючи вчиняти умисні дії, спрямовані на вимагання майна від ОСОБА_12 , пред`явив останньому вимогу про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 25 000 доларів США., а також права власності на приміщення загальною площею 237 кв.м., які розташовані в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 , замовником будівництва якого є ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання від ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 25 000 доларів США та майнових прав на приміщення площею 237 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , під час зустрічі із ОСОБА_12 24 вересня 2019 близько 10 год. 40 хв., перебуваючи на другому поверсі приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_3 , одержав від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24 вересня 2019 року становить 608000 гривень, та надав для підпису ОСОБА_12 заздалегідь підготовлені цивільно-правові угоди щодо переходу права власності на приміщення загальною площею 237 кв.м. від ОСОБА_12 в свою користь, однак договори не були підписані, оскільки ОСОБА_9 було затримано правоохоронними органами.

24 вересня 2019 року о 10 год. 45 хв. ОСОБА_9 затримано в порядку п.2 ч.І ст.208 КПК України.

25 вересня 2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

26 вересня 2019 р. слідчий СУ ГУНП в Тернопільській обл. звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, яке слідчий суддя своєю ухвалою від 26 вересня 2019 року частково задовольнив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у виді взяття під варту, суд перевірив, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке відповідно до вимог ч.5 ст.12 КК України є особливо тяжким. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена прокурором та сумнівів не викликає.

При цьому апеляційний суд враховує позицію ЄСПЛ, відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення».

Під час розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам - є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Так, слідчий суддя, на думку колегії суддів, правильно врахував окрім тяжкості вчиненого кримінального правопорушення те, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Враховуючи, що останній проживає в м. Тернополі, у нього є широке коло друзів і знайомих, йому відоме фактичне місце проживання потерпілого у кримінальному провадженні, - підозрюваний може незаконно впливати як сам, так і через третіх осіб на потерпілого, свідків з метою надання ними неправдивих показань щодо обставин вчинення вищеозначеного кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним врахував відомості про особу ОСОБА_9 , спосіб його життя та соціальні звязки, в тому числі і обставини, на які посилається захист, а саме: майновий стан, вік, стан здоровя підозрюваного.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов вірного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_9 розміру застави в сумі 960 500 грн.

Колегія суддів вважає, що, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину, інші дані про його особу, які наведені у клопотанні слідчого та яким під час судового засідання слідчим суддею була надана вірна оцінка, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід із встановленням розміру застави у вказаній сумі з покладенням на нього відповідних обовязків у разі внесення такої зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, доводи сторони захисту про можливість скасування рішення місцевого суду із постановленням апеляційним судом нового рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу колегія суддів вважає безпідставними.

За таких обставин ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йдеться в апеляційній скарзі як самого підозрюваного, так і захисників колегія суддів не знаходить.

Посилання захисту на те, що показання потерпілого ОСОБА_12 про вчинення відносно нього вимагання зі сторони ОСОБА_9 суперечать показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 про обставини події, не є такими, які би достеменно спростовували обгрунтованість оголошеної ОСОБА_9 підозри, оскільки ОСОБА_13 є цивільною дружиною підозрюваного, свідок ОСОБА_9 - його братом, відповідно, вони зацікавлені у вирішенні справи на користь останнього.

Що ж стосується показань адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , то вони лише надавали підозрюваному правову допомогу у вирішенні спірних питань, що не спростовує аргументів місцевого суду, наведених у його рішенні, на користь обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому потерпілий ОСОБА_12 , судячи з долучених до матеріалів справи його пояснень в якості потерпілого у всіх випадках його допитів давав послідовні показання з приводу існуючого конфлікту з підозрюваним, який неодноразово безпідставно вимагав в нього грошові кошти, в тому числі і 25 000 доларів США, за що і був затриманий 24 вересня 2019 р.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційних скарг підозрюваного ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 26 вересня 2019 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави- без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи