У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0000083, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костянтинівка Баштанського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , є таким, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи ухвали суду в частині обрання відносно ОСОБА_6 , запобіжного заходу, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що вимоги ст. 291 КПК України виконані органами досудового розслідування у повному обсязі в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_6 , наведені обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, є посилання на правову кваліфікацію кримінального правопорушення із вказівкою на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
На його думку вказані в ухвалі доводи щодо повернення обвинувального акту є формальними і не є предметом дослідження у підготовчому судовому засіданні, а відтак, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту.
Вказує на те, що обвинуваченому ОСОБА_6 вручено обвинувальний акт від 01.08.2019 р., у кримінальному провадженні № 0000083 за ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 304 КК України, в якому вказана сума збитків у розмірі 6 970 грн. Вручення обвинувального акту підтверджується наданими розписками ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які долучені до матеріалів справи. Крім того, вручення обвинувального акту обвинуваченому, який є ідентичним обвинувальному акту скерованого до суду, підтверджується листом захисника ОСОБА_8 від 22.08.2019 та поясненнями ОСОБА_6 від 22.08.2019. За вказаних обставин, посилання суду на порушення вимог ст. ст. 291, 293 КПК України та ч.3 ст. 42 КПК України, права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують не відповідає фактичним обставинам справи. Більше того, в ході досудового розслідування ОСОБА_6 23.07.2019 р. оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, у якій зазначено перелік викраденого майна та суму завданих збитків, яка складає 6 970 грн. Підпис обвинуваченого у повідомленні про підозру, свідчить про те, що останній достовірно знав про кількісний склад викраденого майна та його вартість.
Наголошує на тому, що виправлення у розписці обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту відсутні.
Стверджує, що посилання суду на порушення при формулюванні обвинувачення в частині переліку металевих виробів з визначенням їх кількості у штуках, а вартості з ваги металу, та посилання на не зазначення у чому саме полягало втягнення обвинуваченим ОСОБА_6 неповнолітньої особи в злочинну діяльність, в якій формі та в який спосіб було здійснено таке втягнення, виходить за межі наданих суду повноважень при виконанні вимог ст. 314 КПК України. При цьому, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 є достатньо зрозумілим і конкретним.
Вважає, що обставини, на які суд послався в ухвалі про повернення обвинувального акту, суд має встановлювати не під час підготовчого судового засідання, а у ході судового розгляду та при вирішенні питань відповідно до вимог ст. 368 КПК України. Крім того ст. 337 КПК України передбачає можливість суду вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного у обвинувальному акті, а прокурор відповідно до ст. 338 КПК України наділений правом змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Відмічає, що в обвинувальному акті від 0l.08.2019 р. містяться всі вищевказані відомості, які в ході проведення підготовчого судового засідання ніким із учасників кримінального процесу не оспорювались, жодна із сторін не заперечувала проти призначення справи до розгляду, а тому посилання суду на невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України ґрунтуються на обставинах, які суд дослідив за межами підготовчого судового розгляду, які не стосуються предмету розгляду на даній стадії процесу.
Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо питання з приводу розгляду справи упродовж розумного строку, необґрунтоване повернення обвинувального акту прокурору, порушує право обвинуваченого постати перед судом без невиправданої затримки.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

15.08.2019 р. з Миколаївського апеляційного суду до Баштанського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0000083 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 185 КК України.
Дослідивши обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору з огляду на наступне.
Суд зазначив, що в поданому до суду обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 та наданій обвинуваченому копії обвинувального акту є суттєві розбіжності в частині дати затвердження обвинувального акту (01.08.2019 р. та 31.07.2019 р. відповідно), в частині переліку викраденого майна у формулюванні обвинувачення та викладенні фактичних обставин справи (в наданому суду обвинувальному акті вказано про викрадення ОСОБА_6 окрім металевих виробів телевізора та ТВ тюнера, проте в копії обвинувального акту, наданого обвинуваченому дане майно не вказано взагалі), як наслідок останнього істотно відрізняється загальна вартість викраденого майна та сума завданих злочином збитків (6 970 грн. та 3 370 грн. відповідно).
Дані обставини вказують на очевидну невідповідність поданого до суду обвинувального акту вимогам закону та суперечність положенням ст. ст. 291, 293 КПК України та на порушення визначеного ч. 3 ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Крім того, у викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті вказано на викрадення обвинуваченим певного переліку металевих виробів з визначенням їх кількості в штуках, натомість вартість вказаного майна зазначається виходячи з ваги металу. При цьому, частина вартості вказаного металу визначена з врахуванням ціни брухту чорного металу, а частина з врахуванням ціни брухту кольорового металу, проте, в обвинувальному акті взагалі не вказано, які з перелічених металевих предметів, викрадення яких інкриміноване обвинуваченому, виготовлені з кольорового металу.
При цьому, суд вказав на те, що обвинуваченому інкримінується втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність. Однак, ані у формулюванні обвинувачення, ані у викладенні фактичних обставин взагалі не вказано у чому саме полягало втягнення обвинуваченим ОСОБА_6 неповнолітньої особи в злочинну діяльність, в якій формі та в який спосіб було здійсненне таке втягнення (умовлянням, погрозами, порадами, підкупом і т.п.).
Зауважив, що надана прокурором в підготовчому засіданні розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту має очевидні незасвідчені належним чином виправлення в частині кількості аркушів справи в отриманій ним копії обвинувального акта в розписці цифра виправлена на 9, натомість обвинуваченому надано наявну в нього копію обвинувального акта, яка має лише 5 аркушів, що у комплексі з описаними вище суперечностями наданого суду обвинувального акта та врученої обвинуваченому копії обвинувального акта вказує на порушення КПК України при затверджені обвинувального акта та вручення його копії обвинуваченому.
Встановлені судом обставини вказують на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України, що унеможливило його призначення до судового розгляду, а тому обвинувальний акт повернутий прокурору з метою приведення його у відповідність до вимог законодавства.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У разі недотримання прокурором, на якого покладено обов`язок висувати обвинувачення, зазначених вище вимог закону, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Крім того, відповідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 р., суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 07.03.2000 р. та 04.07.2000 р. та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р., зазначав, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51).
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Аналіз положень ст. ст. 42, 291, 91 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дає підстави для висновку про те, що обвинувачений має бути повно і детально поінформований про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а обвинувальний акт має містити формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення із зазначенням обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з обвинувального акту, складеного слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 та затвердженого начальником Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_10 , у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та у формулюванні обвинувачення зазначено, серед іншого, що 05.02.2019 р, близько 23.00 год., ОСОБА_6 , разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітнім ОСОБА_13 викрали із складського приміщення (корівник № 6) колишньої ферми СТОВ «ім. Т.Г.Шевченка», що розташоване в одному кілометрі від с. Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, чисельну кількість запчастин до транспортних засобів, бувших у використанні, чим заподіяли ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 6 970 грн.

Разом з тим, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК України відноситься до злочинів із матеріальним складом, тому окрім діяння, обов`язковими її ознаками є майнова шкода, яка була спричинена, чи могла бути спричинена власнику. При цьому, вартість майна впливає на кваліфікацію злочину, передбаченого ст. 185 КК України.
В силу ст. 22 КПК України, функції доведення обвинувачення покладаються на прокурора, а не на суд. У цьому випадку суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Зі змісту обвинувального акта вбачається, що він містить розбіжності в частині визначення шкоди, завданої злочином у викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення, визнаного прокурором доведеним, в обвинувальному акті вказано на викрадення обвинуваченим металевих виробів з визначенням їх кількості в штуках, натомість вартість вказаного майна зазначається виходячи з ваги металу. При цьому, частина вартості вказаного металу визначена із врахуванням ціни брухту чорного металу, а частина з врахуванням ціни брухту кольорового металу, проте, в обвинувальному акті взагалі не вказано, які з перелічених металевих предметів, викрадення яких інкриміноване обвинуваченому, виготовлені з кольорового металу.
Вказані обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції, тому таке формулювання обвинувачення буде порушувати право на захист обвинуваченого, що належить до однієї із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та свідчить про безумовну наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувального акту, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та визначення межі судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору.

Щодо доводів прокурора про відсутність виправлень у розписці підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, то вони є такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Як вбачається із розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, вона, як і розписки захисника, має очевидні незасвідчені належним чином виправлення в частині кількості аркушів отриманої копії обвинувального акта, а тому спростовують доводи прокурора в цій частині.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, під час звернення до суду з обвинувальним актом до нього, серед іншого, додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта.
При цьому, із технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції від 16.08.2019 р., вбачається, що розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта на вимогу судді була долучена прокурором лише під час підготовчого судового засідання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції має можливість вийти за межі висунутого обвинувачення, а прокурор змінити пред`явлене раніше обвинувачення є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.
Так, приписи ст. 337 КПК України визначають межі судового розгляду, згідно яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а диспозиція ст. 338 КПК України надає прокурору право змінити обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Тобто, вказані положення норм кримінального процесуального закону (на які посилається прокурор), не можуть бути застосовані при даних обставинах, оскільки у вказаних нормах чітко зазначено, що прокурор має право змінити обвинувачення лише з метою зміни правової кваліфікації та/або його обсягу та у разі якщо буде встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Крім того, після складання слідчим обвинувального акту процесуальним обов`язком прокурора є перевірка цього процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, його затвердження, у випадку погодження із ним.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 291, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0000083, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3