Провадження № 1-кп/638/99/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 та клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу із застави на особисту поруку відносно ОСОБА_13 по кримінальному провадженню №0000167 від 13.02.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебуває кримінальне провадження №0000167 від 13.02.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , посилаючись на те, що на стадії досудового слідства підозрюваному обрано запобіжний захід у вигляді застави, проте на теперішній час на депозитний рахунок управління державної судової адміністрації України у Харківській області грошові кошти у розмірі 128000 грн не внесені. Тобто, ОСОБА_13 навмисно не виконав ухвалу суду від 23.06.2017 року та покладені на нього обов`язки, крім того наявні ризики визначені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Адвокатом заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу із застави на особисту поруку, оскільки ухвала слідчого судді в частині визначення розміру застави оскарженню з боку ОСОБА_13 не підлягала, а в частині відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з боку органів досудового розслідування або прокуратури в апеляційному порядку не оскаржувалась. Матеріальний стан ОСОБА_13 не дозволив сплатити визначену судом суму грошової застави, проте останній жодного разу не ухилився від явки до суду, не допускав особистих контактів з потерпілими, котрим намагався надсилати гроші поштовими переводами.

Потерпілі та їх представник підтримали клопотання прокурора, обвинувачений просив задовольнити клопотання захисника.

Вислухавши учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.06.2017 року у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовлено та обрано ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді застави у сумі 128 000 (сто двадцять вісім тисяч) грн., з необхідністю внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу. Роз`яснено підозрюваному, що не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави він зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, підозрюваний у судовому засіданні просив змінити час перебування під домашнім арештом, посилаючись на свою інтенсивну працю в понадурочний час, проте після обрання запобіжного заходу у вигляді застави 23.06.2017 року, ОСОБА_13 не повідомив слідчого суддю або пізніше головуючого у справі про неможливість внесення грошових коштів, не звертався з клопотанням про зміну запобіжного заходу, документального підтвердження про відсутність доходів не надавав. В досудовій доповіді, з якою обвинувачений ознайомлений, зазначено, що останній орендує житло, працює приватним підприємцем та займається обслуговуванням комп`ютерної техніки. Оцінюючи зазначене в сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачений свідомо не виконав ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
В свою чергу, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед іншого - вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Виключною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що узгоджується з положеннями Європейської конвенцією з прав людини.
Суд вважає реальними, обґрунтованими та такими, що існують заявлені прокурором ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, при цьому враховується особа обвинуваченого. Так, ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, раніше не судимий, свідомо не виконав ухвалу суду про обрання запобіжного заходу в вигляді застави, не одружений, дітей немає, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором для забезпечення належної поведінки.

Зазначені ризики виключають можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, або будь-який інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки не забезпечать їх уникнення. Сторона захисту у своєму клопотанні не надала достатніх доводів для зміни запобіжного заходу на особисту поруку.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Також практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак не приймає доводи захисника та обвинуваченого про можливість обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, суд вважає, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою на 60 діб, а клопотання захисника залишає без задоволення.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людей.
Керуючись ст.ст.177, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 по кримінальному провадженню №0000167 від 13.02.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб до 25 серпня 2019 року до 11 год. 55 хв.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисту поруку відмовити.

Взяти ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду.

Оголосити перерву у судовому засіданні до 1 серпня 2019 року до 14 год. 00 хв.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Харківського апеляційного суду.

Головуючий