УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 161/1083/19
провадження № 51-4486ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 червня 2019 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, має на утриманні малолітніх дітей, не працюючого, в порядку ст. 89 КК не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Суть питання
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року ОСОБА_4 , засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК зобов`язано ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні до ОСОБА_4 задоволено, стягнуто із засудженого на користь Луцької міської клінічної лікарні 62 300 грн 00 коп. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 .
Стягнуто із ОСОБА_4 в дохід держави 1 716 грн 00 коп. судових витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що 21 вересня2018 року близько 13 год 00 хв., у світлу пору доби, він, керуючи технічно справним автомобілем, марки «Opel Combo» номерний знак Литовської Республіки « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Гордіюк, у крайній правій смузі руху у напрямку пр. Соборності, зі сторони вул. Конякіна, у місті Луцьку, зі швидкістю до 60 км/год., під`їжджаючи до нерегульованого переходу, що напроти буд № 47, на вул. Гордіюк, у м. Луцьку, перед яким у крайній лівій смузі руху попереду у попутному напрямку зупинились транспортні засоби перед нерегульованим пішохідним переходом, серед яких автомобіль, марки «Mitsubishi ASX» номерний знак « НОМЕР_2 », не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, продовжував рух прямо зі сталою швидкістю, тим самим не переконавшись у відсутності на пішохідному переході пішоходів, порушивши пункти 2.3 (б), 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка здійснювала перехід проїжджої частини дороги на нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху транспортного засобу, здійснивши наїзд на неї, внаслідок чого своїми необережними протиправними діями, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-трансортної пригоди, заподіяв потерпілій тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки життя.
У прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубе порушення ОСОБА_4 п. п. 2.3.(б), 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Волинський апеляційний суд 19 червня 2019 року залишив вирок місцевого суду без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин встановлених і перевірених судом, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК, колегія суддів Верховного Суду не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині прокурором не оскаржується.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України
Санкція ч. 2 ст. 286 КК, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і є правом суду.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 основного покарання і вирішені питання щодо не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, котрий за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні двоє малолітніх дітей, батька інваліда І групи, матір інваліда ІІІ групи, думку потерпілої, яка не настоювала на суворому його покаранні, пов`язаному з позбавленням волі. При цьому суд відніс відшкодування завданої злочином шкоди потерпілій до обставини, що пом`якшує покарання, та не встановив обставин, що його обтяжують.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 основного покарання в виді 4 років позбавлення волі, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено, із застосуванням ст. 75 КК та покладенням у відповідності до ст. 76 КК певних обов`язків, а також можливість не призначення додаткового покарання. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним злочину через м`якість, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив без змін вирок суду першої інстанції, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками місцевого та апеляційного судів в частині не призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Призначене засудженому покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
З огляду на викладене переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3