Справа № 357/7148/19
У Х В А Л А

24 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000082 від 27 червня 2019 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Б-Грузького району, Ростовської області, Російської Федерація, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженої, на утримані має неповнолітню дитину (13 років), не судимої, -

обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст.27 ч.1 ст. 205-1 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000082, що внесене до ЄРДР 27 червня 2019 року щодо ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205-1 КК України (далі угода).

В підготовчому засіданні від 24 жовтня 2019 року, прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні з координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5 просили затвердити угоду.

При цьому, ОСОБА_3 пояснила суду, що мотивом для її укладення є бажання, щоб все швидше закінчилось і роз`яснення слідчого, який обіцяв їй, що цей варіант для неї є найбільш сприятливим.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд зазначає, що при узгодженні покарання сторони угоди про визнання винуватості мають виходити із загальних засад призначення покарання.

Згідно ч. 1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Отже, обмеження волі не може застосовуватись до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Згідно обвинувального акту та угоди ОСОБА_3 має на утриманні одну неповнолітню дитину віком 13 років.

За таких обставин, в угоді узгоджене покарання, яке не відповідає загальним засадам призначення покарання.

При цьому, із пояснень ОСОБА_3 є підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Отже, в зв`язку із наведеним, суд відмовляє у затвердженні угоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, у разі відмови суду у затвердженні угоди про визнання винуватості досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди та повергнення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених норм свідчить, що у разі надходження до суду обвинувального акту з угодою про визнання винуватості, укладеного під час досудового розслідування у разі відмови у затвердженні угоди кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Вказана правова позиція міститься і в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11 грудня 2015 року за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Клопотань щодо відсутності необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення матеріали справи не містять.

Отже, за викладених обставин обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000082, що внесене до ЄРДР 27 червня 2019 року щодо ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205-1 КК України належить повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 314, 392, 468-475 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

у затвердженні угоди про вишзнання винуватості, укладеної 27 червня 2019 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 - відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст.27 ч.1 ст. 205-1 КК України повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України і в тому числі ст.291 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 31 жовтня 2019 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1