Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кс/758/358/19
Справа № 758/8980/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Подільського районного суду м. Києва звернувся прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на майно.

У клопотанні вказав, що у провадженні СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0001943 від 30.05.2019 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , як учасником аукціону та Товарною біржею «Універсальна товарно-сировинна біржа» як організатором аукціону 03.12.2018 укладений договір № 89/128 про визначення умов участі в аукціоні з продажу державного майна лоту № 1: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м, житловою - 679, 6 кв.м. (інвентарний номер 21/0000). Початкова вартість продажу лота № 1 52288850 ,00 грн.

Довіреністю від 03.12.2018, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_5 (зареєстрована в реєстрі за № 1624), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уповноважено ОСОБА_4 представляти їх інтереси в усіх державних органах, будь-яких підприємствах, установах, організаціях, на товарній біржі «Універсальна товарно-сировинна біржа» тощо з питань придбання (купівлі) на аукціоні на ім`я довірителів, по 1/3 частці кожному, нерухомого майна, а саме житлового будинку (літ. «А»), загальною площею - 1514,4 кв.м., житловою площею 679,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 , кожен з учасників аукціону, у тому числі, ОСОБА_4 , претендували на 1/3 частини об`єкта нерухомого майна.

Питання щодо розміру часток кожного учасника угоди обговорювались спільно і від жодного із них заперечень не надходило. Таким чином, усі розраховували на рівні майнові права.

Обов`язками учасника аукціону, відповідно до п. 2.2.3, п. 2.2.4 Договору є перерахування гарантійного внеску у розмірі 10% від початкової/стартової ціни лота, на який подається заява, на рахунок Організатора аукціону та взяття участі у торгах особисто або через свого представника.

Зазначені обов`язки ОСОБА_4 виконала перерахувала суму в розмірі 5228885,00 грн. 03.12.2018 на відповідний рахунок Організатора аукціону та взяла участь в аукціоні.

За результатами аукціону з продажу державного майна, що обліковується на балансі Національного банку України, проведеного 07.12.2018, складений протокол № 1, погоджений Першим заступником начальника регіонального відділення ФДМУ по м. Києву 17.12.2018, затверджений директором Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України 18.12.2018.

Як встановлено п. 45 Порядку відчуження об`єктів державної власності (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803, протокол, затверджений та погоджений відповідно до вимог пункту 33 цього Порядку, є підставою для укладення протягом 30 календарних днів з дати його затвердження договору купівлі-продажу між переможцем аукціону та суб`єктом господарювання.

За даними Протоколу № 1, переможцем аукціону (покупцем) вказані три особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 без визначення часток у праві власності на нерухоме майно.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 372 Цивільного кодексу України).

Таким чином, між учасниками аукціону та продавцем мав бути укладений, відповідно до Протоколу № 1, договір купівлі-продажу, за умовами якого нерухоме майно передається у спільну сумісну власність. В подальшому на підставі вільного волевиявлення учасників аукціону та після прийняття ними майна у спільну сумісну власність мав бути укладений та посвідчений нотаріально договір про поділ вказаного об`єкта нерухомості, відповідно до якого кожен із вказаних осіб, в тому числі і ОСОБА_4 , отримує право власності на 1/3 будівлі.

Проте, як наслідок, Національним банком України як Продавцем та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 як Покупцями, 16.01.2019 укладений договір купівлі-продажу (далі Договір), житлового будинку (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до п. 1.1 якого, за цим Договором Продавець зобов`язується передати майно у приватну власність покупцям, а Покупці зобов`язуються прийняти майно у частках кожний: ОСОБА_4 1/100 частка у праві власності; ОСОБА_6 65/100 часток у праві власності; ОСОБА_7 34/100 часток у праві власності.

Відповідно до п. 3.1 Договору майно, що є предметом Договору, передається Продавцем та приймається Покупцями за актом приймання-передавання, які підписуються сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 4.1.3 Договору обов`язок Продавця передати майно Покупцям вважається виконаним після підписання сторонами акта приймання-передавання.

Національним Банком України направлений ОСОБА_4 лист № 65-0008/12704 від 06.03.2019, яким повідомлено, що з метою виконання умов Договору купівлі-продажу від 16.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 94, 07.03.2019 відбудеться підписання акта приймання-передавання житлового будинку (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м, житловою площею 679,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 07.03.2019, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2019, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебував у спільній частковій власності наступних осіб та у наступних частках: ОСОБА_7 34/100; ОСОБА_6 - 65/100; Держава Україна в особі Національного банку України 1/100.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав, станом на 07.03.2019 року Національним банком України за відсутності передбачених законом підстав передано у власність іншим особам 99/100 об`єкта нерухомого майна, який є неподільним, оскільки на аукціоні з продажу згаданого об`єкта відчужено 100 відсотків неподільного об`єкта нерухомості. При цьому, акт приймання-передачі у спільну власність об`єкта нерухомості не підписано.

Будь-які договори про поділ вказаного об`єкта не укладались та нотаріально не посвідчувались. Частка у спільній частковій власності в натурі також не виділялись.

За таких обставин, 7.03.2019 ОСОБА_4 не з`явилась до Національного Банку України та не підписала акт приймання-передачі.

07.03.2019 Національним Банком України направлений ОСОБА_4 лист № 65-0008/13185 від 07.03.2019 «Про підписання акта приймання-передавання (І.Франка,5)», яким повідомлено про те, що 07.03.2019 відбулось підписання актів приймання-передавання зазначеного будинку та висловлене прохання з`явитись до Національного Банку України 15.03.2019 для підписання акта приймання-передавання.

З огляду на відсутність законних підстав для підписання такого акта, ОСОБА_4 не з`являлась у призначену дату до Національного Банку України, та не підписувала будь-які акти щодо передачі їй 1/100 частки у праві власності на вказаний будинок.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2019, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 11.04.2019 запис №31187809 про право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/100 житлового будинку (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено п. 6 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 №553), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації. Державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв, на якій заявник проставляє власний підпис. Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа встановлює особу заявника. У разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

Відповідно до показань ОСОБА_4 , вона не зверталась до приватного нотаріуса ОСОБА_9 із заявою щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про її право спільної часткової власності на 1/100 житлового будинку за вказаною адресою. ОСОБА_4 також не уповноважувала будь-яких осіб шляхом підписання довіреностей чи будь-яких інших документів на звернення щодо внесення такого запису до Державного реєстру речових прав.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ввели в оману ОСОБА_4 переконали брати участь в аукціоні, сплатити в якості гарантійного внеску її власні кошти суму в розмірі 5228885,00 грн. з подальшим, як вони запевняли, переходом до неї прав власності на 1/3 будівлі за вказаною адресою. Однак ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (майном якої фактично розпоряджається її син ОСОБА_10 ) протиправно зареєстрували за собою право власності на 99 % будівлі.

При цьому, невстановлені особи, з метою створення враження про наявність вільної волі в діях ОСОБА_4 на підписання Договору купівлі-продажу 16.01.2019, та на виконання незаконних та безпідставних положень цього Договору про передачу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прав власності на 99 % будівлі, підробили та подали приватному нотаріусу документи для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/100 вказаного житлового будинку.

Проте ОСОБА_4 не мала намірів та не вчиняла будь-яких дій щодо реєстрації за собою частки у розмірі 1% у придбаному від її імені об`єкта нерухомості, оскільки розраховувала, що вона отримає права на 1/3 об`єкта, як передбачено Довіреністю від 03.12.2018 року.

Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою та з невстановленими особами, розробили злочинну схему, яка включала в себе придбання майже 100% площі об`єкта нерухомого майна за ціною 52288850,00 грн. шляхом введення в оману ОСОБА_4 щодо розподілу будівлі між трьома особами в рівних частках. Як наслідок, наразі ОСОБА_4 позбавлена можливості отримати та зареєструвати за собою право власності на 1/3 житлового будинку (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., що проданий за ціною 52288850,00 грн. Внаслідок участі в аукціоні за переконанням вказаних осіб ОСОБА_4 втратила власні грошові кошти в розмірі в розмірі 5228885,00 грн., які 03.12.2018 перерахувала в якості гарантійного внеску.

Допитана як свідок ОСОБА_4 встановлені під час досудового розслідування обставини вчинення кримінального правопорушення підтвердила та зазначила, що їй відомо про готування об`єкта нерухомості до подальшого продажу.

Крім того, від ОСОБА_4 подано клопотання про необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в ньому проводяться будівельні роботи. Одночасно з тим, в клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на вказане нерухоме майно, що підтверджує факт шахрайських дій.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи встановлені під час досудового розслідування обставини, прокурором Київської місцевої прокуратури №7 винесено постанову про визнання речовим доказом об`єкта нерухомого майна: житлового будинку (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій.

Об`єкт нерухомості: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/100 частки), ОСОБА_7 (34/100 частки) та ОСОБА_6 (65/100 частки).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Речовий доказ зберігається в сторони кримінального провадження. Питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них передаються в дохід держави.

Враховуючи викладене, майно, яке є предметом (засобом) вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій заінтересованій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного вплив) (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, а тому перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням обставин, що були встановлені в ході досудового розслідування, з метою збереження речового доказу, як об`єкта кримінально протиправних дій, виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,, який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/100 частки), ОСОБА_7 (34/100 частки) та ОСОБА_6 (65/100 частки) шляхом заборони відчуження та користування майном.

Крім цього, прокурор зазначив, що, враховуючи наявність підстав вважати, що заволодіння майном вчинено за допомогою надання реєстраторам документів, які містять недостовірні відомості, тому є необхідність розглядати вказане клопотання без участі власників вказаного майна, оскільки їх обізнаність про кримінальне провадження спровокує знищення вказаних документів та спровокує подальшу перереєстрацію на інших осіб.
У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено: з матеріалів клопотання вбачається, що слідчим СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0001943 від 30.05.2019.

Сторона обвинувачення вважає, що об`єкт нерухомого майна: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,, який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/100 частки), ОСОБА_7 (34/100 частки) та ОСОБА_6 (65/100 частки) є об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Речовий доказ зберігається в сторони кримінального провадження. Питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них передаються в дохід держави.

Враховуючи викладене, майно, яке є предметом (засобом) вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій заінтересованій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, а тому перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням обставин, що були встановлені в ході досудового розслідування, з метою збереження речового доказу, як об`єкта кримінально-протиправних дій, виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,, який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/100 частки), ОСОБА_7 (34/100 частки) та ОСОБА_6 (65/100 частки), шляхом заборони відчуження майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що в олодіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання щодо накладення арешту на вказане майно відповідає положенням ст.ст. 170-173 КПК України, тому слідчий суддя вбачає наявність правових підстав для задоволення клопотання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, та накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,, який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/100 частки), ОСОБА_7 (34/100 частки) та ОСОБА_6 (65/100 частки), який визнано речовими доказом, що підтверджується постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 від 08.07.2019.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 168, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514, 6 кв.м., житловою площею 679, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/100 частки), ОСОБА_7 (34/100 частки) та ОСОБА_6 (65/100 частки), із забороною його відчуження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим або прокурором

Ухвала підлягає оскарженню до апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1