Справа № 522/9777/17
Провадження № 1-кп/522/616/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за № 0008419 від 03.11.2016 року, відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Руставі, Республіки Грузії, громадянин Грузії, з середньою освітою, одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання на території України, раніше не судимий,

- за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146, ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України;

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Галі, Республіки Абхазії, громадянин Грузії, з вищою освітою, одружений, не працює, не зареєстрований та без постійного місця проживання на території України, раніше не судимий,

- за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146, ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України;

та ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ланчхуті, Республіки Грузії, громадянин Грузії, з вищою освітою, неодружений, якій має на своєму утриманні двох малолітніх дітей 2011 р.н., 2014 р.н., не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання на території України, раніше не судимий,

- за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146, ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289 КК України;

учасники процесу:

прокурори: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачені: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

захисники: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

потерпіла: ОСОБА_14 ,

представник потерпілої: ОСОБА_15 ,

перекладач: ОСОБА_16

в с т а н о в и в:
формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

1. Так, у невстановлений період, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, вступили в злочинну змову направлену на незаконне викрадення потерпілої ОСОБА_14 з корисливих мотивів. В подальшому, 02.11.2016 року, приблизно о 18 годині 30 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, при цьому відповідно до розподілу ролей ОСОБА_7 залишився в м. Умані, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, незаконно викрали потерпілу ОСОБА_14 , насильно заштовхнули останню до салону автомобіля марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілій на праві власності та направилися до м. Києва. У м. Умані, ОСОБА_7 , який був ознайомлений із злочинним наміром, і мав умисел на незаконне викрадення потерпілої, підсів у автомобіль марки Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 . Після чого, на території покинутої будівлі недобудованого заводу по вулиці Лепсе, 16 що в м. Києві, протягом двох діб вказані особи, утримували потерпілу проти її волі з застосуванням психологічного та фізичного насильства, вимагаючи від рідних та близьких за допомогою телефонного зв`язку грошові кошти в сумі 5 000 000 грн., за її повернення. 04.11.2016 по вул. Лепсе, 16 у м. Києві, співробітниками правоохоронних органів затримано ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а потерпілу ОСОБА_14 - звільнено.

2. Крім того, у невстановлений період, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, вступили в злочинну змову направлену на вимагання грошових коштів, за звільнення потерпілої ОСОБА_14 . Реалізовуючи злочинний умисел, 02.11.2016 року, приблизно о 18 годині 30 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, при цьому відповідно до розподілу ролей ОСОБА_7 залишився в м. Умані, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у підземному паркінгу будинку №6, що в пров. Мукачівському, у Приморському районі в м. Одесі, умисно, з корисливих мотивів, незаконно викрали потерпілу ОСОБА_14 , та на автомобілі марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілій на праві власності направилися до м. Києва. У м. Умані, ОСОБА_7 , який був ознайомлений із злочинним наміром, і мав умисел на вимагання грошових коштів, підсів у вказаний автомобіль. Після чого, на території покинутої будівлі недобудованого заводу по вулиці Лепсе, 16, що в м. Києві, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та дві невстановлені особи утримували ОСОБА_14 та вимагали від її рідних і близьких грошові кошти в сумі 5 000 000 грн., за звільнення, погрожуючи застосуванням насильства до потерпілої. 04.11.2016 по вул. Лепсе, 16 у м. Києві, співробітниками правоохоронних органів затримано ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також звільнено ОСОБА_14 .

3. Крім того, 02.11.2016 року, приблизно о 18 годині 30 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, незаконно заволоділи автомобілем марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , загальною вартістю 1 000 020 гривень, який належить на праві власності ОСОБА_14 , покинули місце вчинення злочину. Вказаний автомобіль було повернуто ОСОБА_14 після затримання 04.11.2016 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 співробітниками правоохоронних органів.

4. Крім того, ОСОБА_8 , умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановленому місці, за невстановлених обставин і в невстановлений час, незаконно придбав нарізний пістолет калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 , який є переробленим з газового пістолету «6П37», калібру 7,6 мм та 8 патронів, що є боєприпасами, які став зберігати при собі. В подальшому, 04.11.2016 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_8 , умисно, без передбаченого законом дозволу, знаходячись біля будинку № 16 по вул. Івана Лепсе, що в м. Києві, незаконно носив при собі нарізний пістолет калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 , який є переробленим з газового пістолету «6П37», калібру 7,6 мм та 8 патронів, що є боєприпасами, які були вилучені в ході огляду місця події.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
5. Суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України повністю доведена та його дії варто кваліфікувати за ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки він вчинив незаконне викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося завданням йому фізичних страждань.

6. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 189 КК України, оскільки він вчинив вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинену за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства.

7. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України повністю доведена та його дії варто кваліфікувати за ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки він вчинив незаконне викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося завданням йому фізичних страждань.

8. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 189 КК України, оскільки він вчинив вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинену за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства.

9. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

10. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України повністю доведена та його дії варто кваліфікувати за ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки він вчинив незаконне викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося завданням йому фізичних страждань.

11. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 189 КК України, оскільки він вчинив вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинену за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства.

12. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

13. Крім цього, винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки він вчинив придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
14. У судовому засіданні ОСОБА_7 частково визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289 КК України, та надав суду наступні показання. У листопаді 2016 року ОСОБА_7 у Києві зустрів свого знайомого на ім`я ОСОБА_17 , який запропонував йому поїхати до ОСОБА_18 звідти привезти до Києва жінку, яка не хоче віддавати борг, за що запропонував грошову винагороду у розмірі 3 тис. доларів. В свою чергу, ОСОБА_7 запропонував взяти участь у викраденні потерпілої ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , на що останні погодились. Анкетні дані та необхідну інформацію щодо потерпілої, повідомив ОСОБА_17 . 02.11.2016 року, ОСОБА_21 залишився у м. Умань, до Одеси не поїхав, що там відбувалося він не знає. Через декілька годин, на зворотній дорозі, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які їхали разом з потерпілою на її автомобілі, його підібрали. Потерпіла ОСОБА_22 сиділа на задньому сидінні. Менабдішвілі з мобільного телефону потерпілої, дзвонив її сестрі і друзям, вимагав гроші за те, щоб її відпустити. Також він додав, що ніхто не завдавав потерпілій тілесні ушкодження, речі її також ніхто не забирав. Вона могла вийти з машини, та вони могли її відпустити. З грошей, які належать ОСОБА_22 , він розрахувався за бензин. В ОСОБА_23 вони приїхали до старої будівлі заводу. Дорогу показував ОСОБА_17 , а за кермом був ОСОБА_19 . Вони приїхала вночі, а вдень їх затримала поліція.

15. У судовому засіданні ОСОБА_9 визнав себе винним повністю у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289 КК України, та суду пояснив, що на початку листопада 2016 року ОСОБА_21 познайомив їх з чоловіком, який запропонував привести з Одеси до Києва жінку, яка не хоче віддавати борг, в якості оплати пообіцяли 3 тис доларів. По дорозі в м. Одесу, Менабдішвілі залишився в м. Умань. Адресу проживання потерпілої вказував той чоловік, що запропонував їм цю роботу. В паркінгу будинку потерпілої, вони дочекалися поки остання приїде додому, та підійшли до неї. ОСОБА_14 почала опиратися, та вони ставилися до неї з повагою, пообіцяли не застосовувати насильства, нічого в неї не забирали. До ОСОБА_23 поїхали на авто потерпілої, з ОСОБА_18 виїжджала за кермом потерпіла, в подальшому вів автомобіль Хорава. По дорозі до м. Києва, вони забрали ОСОБА_24 вони приїхали до будівлі, яка схожа на завод. Там вони чекали на особу, з якою ОСОБА_22 мала зустрітись. Туди вони приїхали приблизно о 03-04 год. ночі, а затримали їх вдень.

16. У судовому засіданні ОСОБА_8 частково визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289 КК України, та суду пояснив, що повністю підтримує покази ОСОБА_21 , який запропонував йому та ОСОБА_20 привезти жінку ОСОБА_22 , як він потім дізнався, з ОСОБА_18 до Києва, бо вона не хоче віддавати борг. Як йому відомо, ОСОБА_21 це запропонував чоловік на ім`я ОСОБА_17 . ОСОБА_17 показав її фото, він знав кому потерпіла винна гроші, але не розказував. Георгій також надав адресу проживання ОСОБА_22 . Вранці 02.11.2016 року він, ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 вирушили до Одеси. Вони вирішили, щоб ОСОБА_21 залишився в ОСОБА_25 , бо зможуть без нього її забрати до Києва. У разі, якщо вона буде здійснювати опір, вони мали її налякати. Будучи в паркінгу буд. потерпілої, вони дочекалися її повернення та ОСОБА_19 підійшов до ОСОБА_22 , попросив поїхати з ними до Києва, насильство не застосовував, і не погрожував таким застосуванням. З Одеси вони поїхали на авто ОСОБА_22 , яка була за кермом, бо вони не знали як виїхати з Одеси. Жодних речей в потерпілої не забирали. По дорозі вони спілкувалися. В ОСОБА_23 вони приїхали до старої будівлі заводу по вулиці Лепсе, дорогу вказував ОСОБА_17 . ОСОБА_17 поїхав за чоловіком, якому винна гроші була ОСОБА_22 , а вони всі залишились на заводі. Також він пояснив, що весь час у ОСОБА_22 була можливість втекти чи покликати на допомогу. Пістолет також належав ОСОБА_22 . По телефону з родичами ОСОБА_22 спілкувався ОСОБА_21 . Кисельова ночувала на сидінні авто. Незабаром їх затримала поліція.

17. Потерпіла ОСОБА_14 суду пояснила, що 02.11.2016 о 17 годині вона поверталась з роботи. У паркінгу будинку, до неї підійшли ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Хорава показав їй якесь посвідчення. Вона злякалась, намагалась опиратись та кричати, але не змогла. Ще була третя особа. Хорава сів за кермо та вони виїхали з паркінгу. Вона знаходилась на задньому сидінні, на голову їй наділи якусь ганчірку та зв`язали руки. По рації, яка знаходилась в обвинувачених, вона чула як хтось говорить як треба їхати. Через декілька годин до них приєднався ОСОБА_21 , який запитав скільки коштує її життя. Потім він з мобільного потерпілої зателефонував її сестрі та друзям та вимагав від них 5 млн. грн. У м. Києві, потерпілу пересадили у багажник. Обвинувачені обшукали автомобіль. Запропонували за грошову винагороду у розмірі 100 тисяч доларів США, назвати їй ім`я замовника. Також вона додала, що при викраденні її душили та вдарили, забрали майно.

18. Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що потерпіла його мати. 02.11.2016 вона довго не поверталась з роботи у зв`язку з чим він подзвонив знайомому матері ОСОБА_27 . Вони вдвох почали пошуки ОСОБА_22 та дізнались, що останню викрали і вимагають 5 млн.грн.

19. Свідок ОСОБА_27 , дав аналогічні показання, як і ОСОБА_26 .

20. Свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що 02.11.2016 року син ОСОБА_22 повідомив, що його мати викрадена. У той же вечір з мобільного ОСОБА_22 на її мобільний подзвонив невідомий, у якого був кавказький акцент, та вимагав гроші, щоб відпустити ОСОБА_22 . Пізніше десь о 22 годині подзвонила ОСОБА_22 , яка плакала та просила зібрати 5 млн. грн., щоб її викупити.

21. Свідок ОСОБА_29 , пояснила, що ОСОБА_14 є її начальницею, в день викрадення їй подзвонили родичі потерпілої та питали про місцезнаходження останньої, після чого ОСОБА_29 додзвонилась до потерпілої, яка повідомила, що її викрали, потрібні гроші, в поліцію не телефонувати. Суму потерпіла не зазначила.

22. Свідок ОСОБА_30 , суду дав показання, що він працював сторожем на паркінгу, ввечері 02.11.2016 року, він був на робочому місці, коли заїхав великий чорний автомобіль, марки транспортного засобу свідок не знає. До нього підійшов чоловік, який сказав щоб він не виходив із будки, та залишився разом зі свідком. Крім нього був ще один чоловік, обличчя якого свідок не бачив. Як відбувалося викрадення ОСОБА_22 він не бачив. Через деякий час, чоловік, що сидів з ним разом, сказав сісти до машини, показати дорогу на Київську трасу. В автомобілі він сидів поруч із водієм, шлагбаум відкрив за допомогою своєї картки. При виїзді на київську трасу, його висадили з автомобіля, туди ж під`їхав джип ОСОБА_22 , він його впізнав за номерами, хто знаходився в транспортному засобі потерпілої свідок не бачив.

23. Наведені показання свідків узгоджуються між собою, є об`єктивними, достовірними та належними, які прямо підтверджують обставини, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, та підтверджуються за допомогою інших доказів, які безпосередньо досліджені судом.

24. Згідно з протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.11.2016 року: ОСОБА_26 просить вжити заходів щодо невстановлених осіб, які 02.11.2016 року приблизно о 18 год. 30 хв. викрали його матір ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_3 , утримують незаконно проти її волі і вимагають викуп у розмірі 5 млн. грн.

25. Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.11.2016 року: ОСОБА_26 просить вжити заходів щодо невстановлених осіб, які 02.11.2016 року приблизно о 18 год. 30 хв. знаходячись в паркінгу в буд. 6 пров. Мукачевського, в м. Одесі, незаконно заволоділи автомобілем його матері ОСОБА_14 , марки Lexus GX 470, р.н. НОМЕР_3 , а також на вказаному автомобілі викрали його матір.

26. Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.11.2016, на ділянці біля заводу по вул. Івана Лапсе, 16 у м. Києві, крім іншого виявлено автомобіль марки Lexus GX 470, р.н. НОМЕР_4 . Під час огляду вказаного автомобіля на задньому сидінні виявлено пакет із взуттям, у багажному відділенні - особисті речі, та державний номерний знак НОМЕР_1 , на водійському сидінні знаходяться дві рації та предмет схожий на ніж в чохлі; під автомобілем марки Fiat Doublo, біля заднього правого колеса виявлено предмет схожий на пістолет № НОМЕР_2 з 8 патронами до нього, які були вилучені.

27. Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.11.2016 року, зафіксовано кімнату, що розташована на заводі по вул. Івана Лапсе, 16 у м. Києві, в якій знаходилась тумбочка з телевізором, ліжко, та стілець, на якому виявлено банку з недопалками і сліди папілярних узорів пальців рук, що були вилучені.

28. Відповідно до протоколів огляду місця події від 04.11.2016, за адресою м. Київ, вул. Івана Лапсе, 16, поміж іншим виявлено автомобіль марки Шевролет авто, автомобіль марки "Мерседес бенц", у сумочці ОСОБА_9 вилучено предмет схожий на електрошокер, мобільний телефон марки "Соні", балончик золотистого кольору, балончик чорного кольору, із карману джинсів вилучено ключі від замку запалювання із знаком автомобіля "Лексус" у кількості 2 шт. та брелок від сигналізації; у ОСОБА_7 , вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Toyota Lexus GX 470, від 30.08.2006 р., посвідчення водія НОМЕР_5 , мобільний телефон марки "Леново", мобільний телефон марки "Самсунг" сірого кольору НОМЕР_6 .

29. Згідно з протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.11.2016 року, ОСОБА_14 зазначила, що 02.11.2016 року приблизно о 18 годині, в паркінгу будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на неї напали троє невідомих, які силою витіснили її з переднього сидіння, її транспортного засобу і силою (декілька раз вдарили, закрили рот рукою, стали душити) посадили її на заднє сидіння, таким чином її викрали та незаконно заволоділи її транспортним засобом марки Лексус 470, д.н. НОМЕР_3 , і відвезли в невідомому напрямку. Її незаконно утримували понад двох діб, за цей час вимагали викуп у розмірі 5 млн.грн.

30. Відповідно до висновку експерта №3255 від 07.11.2016 року, у потерпілої ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у виді синця верхньої повіки лівого ока, садна спинки носа, підборіддя, синця правого плеча, які утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у ушкодженнях не відобразилися, якими могли бути пальці та нігті рук, що є легкими тілесними ушкодженнями. З кількості тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_14 мало місце не менш ніж 4 травматичні дії, встановити послідовність їх заподіяння неможливо, та могли бути заподіяні за 3-4 доби до моменту обстеження, тобто можуть відноситись до 03.11.2016 року.

31. Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.11.2016 року, 04.11.2016 року приблизно о 16 годині ОСОБА_7 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України, на території заводу за адресою: м. Київ, вул. Івана Лепсе, 16.

32. Відповідно до протоколу пред`явлення особи до впізнання від 05.11.2016 року, ОСОБА_14 , серед чотирьох осіб, без різких відмінностей у зовнішності, віці та одязі, у присутності понятих, захисника, представника потерпілої та перекладача, впізнала ОСОБА_7 , як особу, що спільно з іншими проти її волі вивіз її в Київську область де утримував при обставинах вказаних нею під відеозапис.

33. Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.11.2016 року, 04.11.2016 року приблизно о 16 годині ОСОБА_9 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України, на території заводу за адресою: м. Київ, вул. Івана Лепсе, 16.

34. Відповідно до протоколу пред`явлення особи до впізнання від 05.11.2016 року, із долученим відеозаписом, ОСОБА_14 , серед чотирьох осіб, без різких відмінностей у зовнішності, віці та одязі, у присутності понятих, захисника, представника потерпілої та перекладача, впізнала ОСОБА_9 , як особу, що спільно з іншими викрав її, та проти її волі утримував за межами Одеси.

35. 31. Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.11.2016 року, 04.11.2016 року приблизно о 16 годині ОСОБА_8 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України, на території заводу за адресою: м. Київ, вул. Івана Лепсе, 16.

36. Відповідно до протоколу пред`явлення особи до впізнання від 05.11.2016 року, із долученим відеозаписом, ОСОБА_14 , серед чотирьох осіб, без різких відмінностей у зовнішності, віці та одязі, у присутності понятих, захисника, представника потерпілої та перекладача, впізнала ОСОБА_8 за сукупністю ознак, яку бачила при обставинах зазначених на відеозаписі.

37. Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 09.11.2016 року, у присутності понятих, потерпілої та її представника проведено слідчий експеримент задля перевірки і уточнення відомостей щодо вчиненого кримінального правопорушення стосовно викрадення ОСОБА_14 та незаконного заволодіння її транспортним засобом. Відомості отримані в ході експерименту зафіксовані на відеозаписі.

38. Відповідно до протоколу тимчасового доступу, наданого на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2017 року; 09 лютого 2017 року, у свідка ОСОБА_31 було вилучено портативний звукозаписувальний пристрій, який містить розмову між ОСОБА_32 та особами, що викрали ОСОБА_14 .

39. Відповідно до висновку експерта №8-1/159б від 21.11.2016 року, наданий на дослідження пістолет є переробленою вогнепальною зброєю, нарізним пістолетом калібру 5, 45 мм № НОМЕР_2 , переробленим з газового пістолету «6 П37», калібру 7,16 мм, шляхом заміни штатного ствола на ствол під патрон калібр 5, 45 мм., та надані на дослідження патрони калібру 5,45х18 мм., кількістю 8 шт. придані для стрільби і відносяться до категорії боєприпасів.

40. До показань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 що у потерпілої ОСОБА_14 була можливість втекти, і вона могла покинути місце де її утримують, суд ставиться критично, так як обвинувачені незаконно утримували потерпілу на території покинутого заводу у незнайомому місці; в одного із обвинувачених був пістолет, під час затримання працівниками правоохоронного органу ключі від транспортного засобу були вилучені в обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому реальної можливості вільно покинути місце незаконного утримання, на думку суду, в потерпілої не було.

41. Крім цього, суд критично ставиться до показань обвинувачених, що потерпіла ОСОБА_14 сама керувала транспортним засобом так як вони не знали дороги на київську трасу, адже надані свідком ОСОБА_33 показання спростовують такі твердження.

42. Також, суд вважає, що показання обвинувачених щодо не застосування насильства, також спростовуються її показаннями і висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої в останньої виявлені легкі тілесні ушкодження.

43. З урахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

44. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, окрім тих, на які суд звернув увагу, доповнюють один одного, в більшій мірі підтверджують надані показання та дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, наведених у вироку, є доведеною у повному обсязі.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
45. Як вказано у обвинувальному акті, у невстановлений час ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та дві невстановлені слідством особи, вступили в злочинну змову, направлену на викрадення ОСОБА_14 з метою подальшого вимагання грошових коштів за її звільнення.

46. Реалізуючи свій злочинний намір щодо викрадення ОСОБА_14 , 02.11.2016 у вечірню годину, більш точний час слідством не встановлено, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та дві невстановлені слідством особи прибули до будинку АДРЕСА_3 .

47. В подальшому ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами залишилися неподалік від підземного паркінгу будинку АДРЕСА_3 , де спостерігали за місцевістю, очікуючи на появлення ОСОБА_14 .

48. Того ж дня, приблизно о 18 год. З0 хв. ОСОБА_14 на належному їй автомобілі марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору, прибула до підземного паркінгу, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок Мукачівський, 6, де її вже очікували ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та дві невстановлені слідством особи.

49. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на викрадення ОСОБА_14 , коли вона вийшла з салону належного їй автомобіля марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 незаконно позбавили ОСОБА_14 свободи, насильно заштовхавши її до салону даного автомобіля, куди сіли самі.

50. Знаходячись в салоні автомобіля «Lexus GХ 470», у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_14 , реалізуючи який вказані особи демонструючи зброю, погрожуючи життю та здоров`ю ОСОБА_14 незаконно заволоділи її майном, а саме: ключами від її автомобіля які матеріальної цінності не мають; жіночою сумкою, яка матеріальної цінності не представляє в якій знаходилися: мобільний телефон марки «Нокіа» в корпусі чорного кольору вартістю 20 000 гривень з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» на рахунку якої кошти були відсутні та яка матеріальної вартості не представляє;мобільний телефон «Нокіа» в корпусі чорного кольору двостандартний в якому знаходились дві сим картки операторів мобільного зв`язку на рахунку яких кошти відсутні та матеріальної цінності не представляють;мобільний телефон марки «SAMSUNG SРН-М500» у корпусі сріблястого кольору вартістю 300 гривень в якому знаходилась картка оператора «Інтертелеком» з номером НОМЕР_7 та НОМЕР_8 на рахунку яких кошти були відсутні та матеріальної цінності не представляє;грошові кошти в розмирі 15 000 гривень;грошові кошти у розмирі 726 доларів США, що згідно курсу НБУ на дату вчинення кримінального правопорушення складає 18555,60 грн.

51. Після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та дві невстановлені слідством особи, незаконно заволодівши автомобілем марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 1000020 гривень, який належить на праві власності ОСОБА_14 , покинули місце вчинення злочину та в подальшому розпорядилися даним транспортним засобом і зазначеним вище майном на власний розсуд.

52. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та дві невстановлені слідством особи насильно відвезли ОСОБА_14 до м. Києва, де на території покинутої будівлі недобудованого заводу по вулиці Лепсе, 16, протягом двох діб утримували останню проти її волі з застосуванням психологічного та фізичного насильства, вимагаючи від рідних та близьких за допомогою телефонного зв`язку грошові кошти в сумі 5 000 000 грн., за її повернення.

53. 04.11.2016 по вул. Лепсе, 16 у м. Києві, співробітниками правоохоронних органів затримано ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також звільнено ОСОБА_14 .

54. Вказані дії, стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося завданням йому фізичних страждань.

55. Крім того, як зазначено в обвинувальному акті, 02.11.2016 приблизно о 18.30 год., знаходячись у підземному паркігу, розташованому за адресою: м. Одеса, провулок Мукачівський, 6, в салоні автомобілю марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_14 , реалізуючи який вказані особи, демонструючи зброю, погрожуючи життю та здоров`ю ОСОБА_14 незаконно заволоділи її майном, а саме: ключами від її автомобіля, які матеріальної цінності не мають; жіночою сумкою, яка матеріальної цінності не представляє в якій знаходилися: мобільний телефон марки «Нокіа» в корпусі чорного кольору вартістю 20 000 гривень з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» на рахунку якої кошти були відсутні та яка матеріальної вартості не представляє;мобільний телефон «Нокіа» в корпусі чорного кольору двостандартний в якому знаходились дві сим картки операторів мобільного зв`язку на рахунку яких кошти відсутні та матеріальної цінності не представляють;мобільний телефон марки «SAMSUNG SРН-М500» у корпусі сріблястого кольору вартістю 300 гривень в якому знаходилась картка оператора «Інтертелеком» з номером НОМЕР_7 та НОМЕР_8 на рахунку яких кошти були відсутні та матеріальної цінності не представляє; грошові кошти в розмірі 15 000 гривень; грошові кошти у розмірі 726 доларів США, що згідно курсу НБУ на дату вчинення кримінального правопорушення складає 18555,60 грн.

56. Вказаним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядилися на власний розсуд.

57. Вказані дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

58. Крім того, як зазначено в обвинувальному акті, у ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та двох невстановлених слідством осіб виник злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, реалізовуючи який, вони, 02.11.2016 приблизно о 18.30 год., знаходячись у підземному паркігу, розташованому за адресою: м. Одеса, провулок Мукачівський, 6. в момент коли ОСОБА_14 вийшла з салону належного їй автомобілю марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , насильно заштовхавши до салону даного автомобіля, куди сіли також ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

59. Після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та дві невстановлені слідством особи, незаконно заволодівши автомобілем марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 1000020 гривень, який належить на праві власності ОСОБА_14 , покинули місце вчинення злочину, та в подальшому розпорядилися даним транспортним_засобом та зазначеним вище майном на власний розсуд.

60. Вказаний автомобіль було повернуто ОСОБА_14 після затримання 04.11.2016 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 співробітниками правоохоронних органів.

61. Вказані дії, ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Мотиви зміни обвинувачення та підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
62. Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

63. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

64. Обов`язок доказування, обставин зазначених у ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

65. Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

66. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

67. Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

68. Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

69. Відповідно до положень статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

70. Відповідно до загальних засад кримінального провадження, принцип верховенства права застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

71. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі "Козинець проти України", заява №75520/01, п.54, від 6 грудня 2007 року із внесеними змінами від 27 лютого 2008 року, рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п.150, від 21 квітня 2011 року, та рішення у справі "Яременко проти України", заява N 32092/02, п.57, від 12 червня 2008 року).

72. Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

73. Як вбачається із формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 146 КК України за кваліфікуючими ознаками - незаконне викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося завданням йому фізичних страждань.

74. В той же час, під способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого слід розуміти такий спосіб незаконного позбавлення волі або викрадення, при якому створюється реальна загроза загибелі потерпілого або заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження. Судом встановлено, що мотивом для викрадення потерпілої ОСОБА_14 було отримання викупу за неї у розмірі 5 млн. грн. Вказаний мотив підтверджується дослідженими доказами, відповідає матеріалам кримінального провадження та узгоджується із наданими показаннями свідків, і подальшими діями обвинувачених після викрадення потерпілої. Наявність корисливого мотиву, суперечить кваліфікації дій щодо способу небезпечного для життя потерпілого. При цьому у своїх показаннях ОСОБА_14 , зазначає, що обвинувачені силою заштовхнули її на заднє сидіння. Суд не може перевірити чи справді обвинувачені при викраденні душили її так як, із висновку експерта не вбачається слідів удушення потерпілої, однак встановлена наявність тілесних ушкоджень, що в свою чергу може розцінюватися як завдання фізичних страждань потерпілій. До фізичних страждань треба відносити біль, що виникає під час мордування, катування, інших видів фізичного впливу на людський організм, або внаслідок жорстоких умов утримання у місці позбавлення волі (утримання особи в умовах, які позбавляють її зору, слуху, просторової або часової орієнтації, утримання в холодному та сирому приміщенні, у приміщенні з постійним та голосним звуком або у підвалі, позбавлення сну, харчування і води тощо). Оскільки незаконне позбавлення волі є триваючим злочином, фізичні страждання потерпілому можуть бути заподіяні у будь-який час його здійснення. А тому з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, про необхідність визнання частини кваліфікації необґрунтованою, тобто про відсутність кваліфікуючої ознаки викрадення людини способом небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

75. Крім цього, відповідно до формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

76. Суд, звертає увагу, що при формулюванні обвинувачення, в описі способу вчинення злочину повинні знайти відображення всі юридично значимі обставини, які б дозволили зробити певний висновок про те, як саме і які конкретно злочинні дії (бездіяльність) були здійснені обвинуваченими. Відповідно до закону, при формулюванні обвинувачення потрібно так описати злочинне діяння, щоб не було пропущено жодної необхідної ознаки об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, в якому суд в подальшому може визнати обвинуваченого винним. Вказівка на спосіб вчинення злочину може міститися в самому законі, і тоді спосіб має кваліфікуюче значення.

77. Розбій вчиняється у формі нападу. В даному випадку, в пред`явленому обвинуваченні прокурором не дотримано вимог закону, і не зазначено про такий спосіб вчинення злочину. Відповідно до ст. 337 КПК України, суд не може вийти за межі пред`явленого обвинувачення та погіршити становище обвинувачених.

78. При цьому, формулювання обвинувачення щодо заволодіння обвинуваченими майном потерпілої ОСОБА_14 внаслідок нападу (розбою), серед іншого, спростовується показами потерпілої ОСОБА_14 , якав судовому засіданні 06.11.2017 року показала, що грошові кошти обвинувачені знайшли в її автомобілі в тайнику, власноруч ці кошти потерпіла обвинуваченим не видавала.

79. Обов`язковими елементами складу злочину є наявність об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту та суб`єктивної сторони. Спосіб вчинення злочину є обов`язковим елементом розбою, відповідно до диспозиції статті 187 КК України.

80. Відповідно до висновку судової палати у кримінальних справах Верховного суду України, «розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.

81. У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи; застосовуються проти її волі чи поза її волею. Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник обирає форми, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж нападу. У більшості випадків під час розбою особа діє раптово і несподівано. Насильство, як правило, є інтенсивним. Особа, яка його застосовує або погрожує ним, перебуває в агресивно-насильницькому стані, тобто у стані готовності застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, на будь-якому етапі злочинної поведінки.»

82. Формулювання обвинувачення у вчиненні розбою, в даному разі є суперечливим, оскільки як було вище зазначено, стосовно потерпілої не вчинялись дії, які могли спричинити їй тілесні ушкодження, що становлять реальну небезпеку для життя чи її здоров`я, зв`язування рук, чи одягання ганчірки на голову, саме по собі не може спричинити тілесні ушкодження небезпечні для життя, і не спричинило таких ушкоджень, що підтверджується висновком експерта.

83. Крім цього, вище було зазначено, що суд встановив, що умисел у обвинувачених був направлений на викрадення потерпілої з метою отримання викупу, і сам по собі цей факт, уже спростовує твердження обвинувачення, що потерпілій могла бути заподіяна реальна шкода життю чи здоров`ю. Всі дії обвинувачених були направлені на незаконне позбавлення волі та вимагання грошових коштів, і спричинені потерпілій фізичні страждання, чи погроза вбивством охоплюють диспозицією статтей 146 та 189 КК України, і додаткової кваліфікації за ст. 187 КК України, не потребують.

84. Більше того, суд встановив, що ОСОБА_7 на момент викрадення потерпілої, разом із іншими особами не знаходився. Йому в провину ставиться заволодіння в тому числі ключами від автомобіля, які об`єктивно він мав можливості забрати у потерпілої, так як на місці злочину в той момент не знаходився.

85. Крім того, відповідно до вимог ст. 242 КПК України, (в ред. Закону 1261-VII від 13.05.2014) Слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

86. Вид та розмір матеріальної шкоди входить до предмету доказування у кримінальному провадженні. В даному разі, прокурором не надано доказів, щодо заподіяння матеріальної шкоди потерпілій на вказану в даному епізоді суму, відсутні підтверджуючі документи, щодо наявності саме такого розміру матеріального збитку як то вказано в обвинувальному акті.

87. З урахуванням вище викладеного, суттєвих розбіжностей між показаннями потерпілої, обвинувачених, які були отримані безпосередньо судом, та формулювання обвинувачення викладеного в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, про недоведеність що в діянні обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

88. Окрім цього, ОСОБА_7 обвинувачується також у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

89. В той же час, під час повного, всестороннього дослідження обставин справи, судом було встановлено, що ОСОБА_7 не брав безпосередньої участі у вилученні транспортного засобу, його умисел був направлений саме викрадення потерпілої і вимагання в подальшому викупу за неї про що попередньо було домовлено із іншими учасниками групи. Як зазначила в своїх показаннях потерпіла, ОСОБА_7 приєднався до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через декілька годин. Обвинувачені пояснили, що ОСОБА_7 залишився у м. Умані, і безпосередньої участі у викраденні потерпілої, і відповідно її транспортного засобу не брав. Вказані показання є взаємодоповнюваними, не суперечать дослідженим судом доказам, а тому суд вважає їх достовірними, а тому приходить до висновку, що незаконне заволодіння транспортним засобом, не охоплювалося умислом ОСОБА_7 , і в такому випадку наявний ексцес виконавців зі сторони ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

90. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року, заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, домовилися про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував цим засобом. Проте не підлягають кримінальній відповідальності за ст. 289 КК ( 2341-14 ) особи, які не брали участі у вилученні транспортного засобу, але після заволодіння ним винною особою здійснили поїздку на ньому.

91. Жодних доказів, які б підтверджували наявність умислу ОСОБА_7 на вилучення транспортного засобу потерпілої ОСОБА_14 стороною обвинувачення не надано. Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 був присутній при вилученні такого транспортного засобу, надані суду покази, вказану обставину спростовують. У вказаному випадку, прокурором не доведено що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинено саме обвинуваченим, а тому він підлягає виправданню у цій частині.

92. З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення щодо вчинення обвинуваченими викрадення людини способом небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, не підтверджено в результаті судового розгляду; крім цього, формулювання обвинувачення щодо вчинення обвинуваченими нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) не підтверджено в результаті судового розгляду; крім цього, формулювання обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_7 незаконного заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого не підтверджено в результаті судового розгляду, а тому в цій частині варто ухвалити виправдувальний вирок.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
93. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно зі ст. 66 КК України суд враховує часткове визнання провини.

94. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

95. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66 КК України суд враховує часткове визнання провини.

96. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

97. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , згідно зі ст. 66 КК України суд враховує часткове визнання провини, та наявність на утриманні малолітньої дитини.

98. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
99. Суд, при обранні заходу примусу від імені держави обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

100. У відповідності до вимог Закону України про кримінальну відповідальність, покарання має на меті не тільки кару, а повинне забезпечити перевиховання обвинуваченого, задля недопущення повторення протиправної поведінки з його сторони. Покарання повинно бути справедливим.

101. Судом встановлено, що ОСОБА_7 , визнав провину, однак щиро не розкаявся, так як надав часткового покази, які виправдовували його, але не відповідали дійсності. Суд бере до уваги характер вчинених кримінальних правопорушень проти волі особи та проти власності, і дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, однак вчинив два умисні корисливі злочини. З урахуванням вище викладених обставин, суд приходить до переконання, що перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, покарання повинно бути справедливим і по відношенню до потерпілого, який зазнав фізичних страждань, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, саме призначення найбільш суворого покарання, в даному випадку відповідає морально-етичним і правовим нормам, та буде забезпечувати однаковий (рівний) для будь-кого із громадян обов`язок понести за вчинений злочин відповідальність в межах санкції відповідної статті кримінального закону. Зважаючи на вчинення злочинів у співучасті, та на кількість злочинів, призначати покарання варто з урахуванням вимог ст. 68 та ст. 70 КК України.

102. Суд, при обранні заходу примусу від імені держави обвинуваченому ОСОБА_8 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

103. У відповідності до вимог Закону України про кримінальну відповідальність, покарання має на меті не тільки кару, а повинне забезпечити перевиховання обвинуваченого, задля недопущення повторення протиправної поведінки з його сторони. Покарання повинно бути справедливим.

104. Судом встановлено, що ОСОБА_8 , свою провину не заперечував, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. В той же час, суд бере до уваги характер вчинених кримінальних правопорушень проти волі особи та проти власності. З урахуванням вище викладених обставин, суд приходить до переконання, що перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, покарання повинно бути справедливим і по відношенню до потерпілого, який зазнав фізичних страждань, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, саме призначення найбільш суворого покарання, в даному випадку відповідає морально-етичним і правовим нормам, та буде забезпечувати однаковий (рівний) для будь-кого із громадян обов`язок понести за вчинений злочин відповідальність в межах санкції відповідної статті кримінального закону. Зважаючи на вчинення злочинів у співучасті, та на кількість злочинів, призначати покарання варто з урахуванням вимог ст. 68 та ст. 70 КК України.

105. Суд, при обранні заходу примусу від імені держави обвинуваченому ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

106. У відповідності до вимог Закону України про кримінальну відповідальність, покарання має на меті не тільки кару, а повинне забезпечити перевиховання обвинуваченого, задля недопущення повторення протиправної поведінки з його сторони. Покарання повинно бути справедливим.

107. Судом встановлено, що ОСОБА_9 , свою провину визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, та має на утриманні малолітню дочку. В той же час, суд бере до уваги характер вчинених кримінальних правопорушень проти волі особи та проти власності. З урахуванням вище викладених обставин, суд приходить до переконання, що перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, покарання повинно бути справедливим і по відношенню до потерпілого, який зазнав фізичних страждань, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, саме призначення найбільш суворого покарання, в даному випадку відповідає морально-етичним і правовим нормам, та буде забезпечувати однаковий (рівний) для будь-кого із громадян обов`язок понести за вчинений злочин відповідальність в межах санкції відповідної статті кримінального закону. Зважаючи на вчинення злочинів у співучасті, та на кількість злочинів, призначати покарання варто з урахуванням вимог ст. 68 та ст. 70 КК України. З урахуванням наявності утриманців, суд вважає надмірним застосування альтернативного додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Підстави для відмови у задоволенні цивільного позову та для залишення цивільного позову без розгляду.
108. До початку судового розгляду, потерпіла ОСОБА_14 в порядку ст. 128 КПК України заявила цивільний позов про відшкодування шкоди завданої злочином у розмірі 1 436 133 грн., серед якої - 1 000 020 грн. - відшкодування за заволодіння транспортним засобом; 20 000 грн. за заволодіння смартфоном марки "Нокіа"; грошовими коштами у розмірі 15 000 грн., грошовими коштами у розмірі 15 726 доларів США, що складає 401 113 грн., та мобільним телефоном марки "Самсунг" .

109. Так, відповідно до ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

110. Як встановлено під час судового розгляду, і не заперечувалось самою потерпілою, транспортний засіб повернуто потерпілій, під зберігальну розсписку, без жодних пошкоджень, а тому в цій частині цивільний позов не підлягає задоволенню.

111. Що стосується відшкодування шкоди, в іншій частині, суд вважає за необхідне цивільний позові залишити без розгляду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
112. Частково прийняти рішення щодо речових доказів, які не є речовими доказами у виділеному кримінальному провадженню, на підставі ст. 100 КПК України.

113. Арешт накладений на транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet Lacetti сірого кольору номер кузова НОМЕР_9 з д/н НОМЕР_10 - скасувати, оскільки він не може бути предметом спеціальної конфіскації та не містить ознак вказаних у ст. 98 КПК України, тобто не може бути визнаний речовим доказом. Арешт накладений на транспортний засіб потерпілої - скасувати у зв`язку із відсутністю потреби подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

114. Витрати за проведення судових експертиз, стягнути із обвинувачених - солідарно.

115. У зв`язку із призначенням покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченим продовжити до набрання вироком законної сили.

116. Що стосується рішення про зарахування строку попереднього ув`язнення, суд виходить із наступного. Великою палатою Верховного суду, по справі №663/537/17 від 29.08.2018 року, зазначено, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

На підставі ст. ст. 68, 70 КК України, керуючись ст.ст. 367-368,370-371,373-376,395,532 КПК України, суд -

у х в а л и в:
1. ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України - виправдати у зв`язку із недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

2. ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України - виправдати у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 289 КК України вчинено ним.

3. ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

- ч. 2 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

4. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців.
5. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 04.11.2016 року.

6. ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч. 2 ст.146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

- ч. 2 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

7. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців, без конфіскації майна.
8. Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 04.11.2016 року.

9. ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України - виправдати у зв`язку із недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

10. ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

- ч. 2 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

- ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

11. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, без конфіскації майна.
12. Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 04.11.2016 року.

13. Цивільний позов ОСОБА_14 до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином у розмірі 1 000 020 грн. - залишити без задоволення.

14. Цивільний позов ОСОБА_14 до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином у розмірі 436 443 грн. - залишити без розгляду.

15. Речові докази: нарізний пістолет калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 - знищити.

16. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судово-медичної цитологічної експертизи у розмірі 880,4 грн. (вісімсот вісімдесят гривень сорок копійок).
17. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової трасологічної експертизи за експертною спеціальність 4.6 "Дактилоскопічні дослідження" №51-Д від 20.02.2017 у розмірі 703, 68 грн. (сімсот три гривні шістдесят вісім копійок).
18. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової трасологічної експертизи за експертною спеціальність 4.6 "Дактилоскопічні дослідження" №48-Д від 22.02.2017 року у розмірі 1100,5 грн. (одна тисяча сто гривень п`ятдесят копійок).
19. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової трасологічної експертизи за експертною спеціальність 4.6 "Дактилоскопічні дослідження" №50-Д від 24.02.2017 року у розмірі 1100,5 грн. (одна тисяча сто гривень п`ятдесят копійок).
20. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судово-балістичної експертизи №8-1/159б від 21.11.2016 року у розмірі 1980,9 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят гривень дев`яносто копійок).
21. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду на транспортний засіб - автомобіль марки Chevrolet Lacetti сірого кольору номер кузова НОМЕР_9 з д/н НОМЕР_10 - скасувати та повернути вказаний автомобіль за належністю ОСОБА_34 .

22. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду на транспортний засіб - автомобіля марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 - скасувати та повернути вказаний автомобіль за належністю ОСОБА_14 .

23. Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою вважати продовженим, до набрання вироком законної сили.

24. Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою вважати продовженим, до набрання вироком законної сили.

25. Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою вважати продовженим, до набрання вироком законної сили.

26. На підставі ч. 5 ст. 72 (в ред. Закону № 838-VIII) КК України, в строк відбуття покарання зарахувати строк утримання ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню в Одеській установі виконання покарань в період з 04.11.2016 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

27. Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка утримується під вартою - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії такого рішення.

28. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

29. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

30. Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокуророві.

31. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .
26.07.2019