КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами

В ухвалі суду зазначено, що доводи заявника про неврахування судом першої інстанції стану його фізичного та психічного здоров`я, на думку суду, не є нововиявленими обставинами у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України.

Посилання ОСОБА_5 на невідповідність висновку судово-медичної експертизи суд не прийняв до уваги, оскільки вказаний висновок неодноразово був досліджений в судових засіданнях під час розгляду кримінального провадження та йому надана оцінка при постановленні вироку та відповідної ухвали Апеляційного суду м. Києва.

Що стосується доводів ОСОБА_5 про надання потерпілим ОСОБА_8 неправдивих показань щодо обставин ДТП, яка мала місце 26.07.2015 року, то суд врахував, що жодних доказів на підтвердження неправдивості свідчень потерпілого заявником суду не надано, зокрема, не надано жодного документу, з якого можна зробити висновок про існування вироку суду з цього приводу.

ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року та ухвалити ухвалу про задоволення його заяви.
Вважаючи оскаржувану ухвалу суду необґрунтованою, апелянт вказує на те, що він неодноразово надавав суду інформацію про його хворобу з 1998 року на епілепсію та вказував, що він постійно лікується і приймає ліки.
Наполягаючи на тому, що він не розумів значення своїх дій, ОСОБА_5 , зазначає, що перші судові засідання у його справі проводились без участі захисника, а останні три слухання суд провів за участю захисника.
Проте, фізичний та психічний стан ОСОБА_5 не брався до уваги судом, чим суд порушив його право на захист та принцип об`єктивного розгляду справи.
Окрім того, апелянт зазначив, що експертиза у справі проведена з порушеннями, не об`єктивно висвітлено тілесні ушкодження. Експерт у суді не допитувався з приводу спірних питань, а обвинуваченого позбавили можливості заявляти клопотання на початку судового розгляду, так як суд не врахував його фізичний і психічний стан.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до одного року обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2016 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін.

29.05.2019 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд вищевказаного вироку за нововиявленими обставинами, у якій просив скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року за нововиявленими обставинами.

При цьому заявник вказав на те, що під час розгляду суд не провів повного аналізу по справі, порушив його конституційні права, а потерпілий не надав правдивої інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26.07.2015 року.

Також суд не врахував обставини ДТП, а саме те, що він керував технічно-справним транспортним засобом, рухався по вул. Братиславській зі сторони станції метро Чернігівська в напрямку вул. Шолом Алейхема в м. Києві на розворот під міст. ДТП трапилась по причині того, що перед світлофором стояв транспортний засіб в забороненому місці. Саме вказаний транспортний засіб став причиною ДТП. Про знаходження транспортного засобу у забороненій лівій полосі потерпілому ОСОБА_8 було відомо, але останній умисно надав неправдиві свідчення.

Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що він з 1998 року він хворіє на епілепсію та постійно лікується та приймає ліки. Також, заявник вказує на те, що суд першої інстанції провів тільки останні три засідання за участю його захисника, попередні слухання відбувались без його (захисника) участі. Його фізичний стан не брався до уваги судом, при цьому він у зв`язку з загостренням хвороби та травмою після ДТП не міг розуміти значення своїх пояснень та вчинків. Так, на початку судового процесу він частково визнав свою вину, а в кінці при винесенні вироку повністю відмовився від визнання винуватості. Суд не придав цьому значення, чим порушив його право на захист та принцип об`єктивного розгляду справи. ОСОБА_5 в своїй заяві також посилається на те, що судово-медична експертиза по справі була проведена з порушеннями, не об`єктивно висвітлено тілесні ушкодження. Експерт в суді не допитувався з приводу спірних питань, його (заявника) було позбавлено можливості заявити клопотання на початку судового процесу так як суд не врахував його фізичний та психічний стан.

Зазначені у заяві ОСОБА_5 обставини щодо неврахування стану його здоров`я та порушення права на захист не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог ч. 2 ст. 459 КПК України.

Окрім того, з вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2016 року убачається, що розгляд провадження щодо ОСОБА_5 проводився за участі захисника.

Невідповідність висновку судово-медичної експертизи та посилання на неправдиві, на думку заявника, показання потерпілого ОСОБА_8 також не можуть бути підставою для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами.

Так, з вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року щодо ОСОБА_5 та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2016 року убачається, що показання потерпілого ОСОБА_8 та висновок експертизи були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій і вказаним доказам була дана відповідна оцінка.

У заяві ОСОБА_5 про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року за нововиявленими обставинами не зазначено про штучне створення або підроблення доказів, на які він посилався, до заяви не додано жодного документу на підтвердження цих обставин.

Також у заяві ОСОБА_5 не вказано на інші обставини, які не були відомі суду під судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належало переглянути.

За таких обставин суд першої інстанції, не встановивши обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, обґрунтовано відмовив ОСОБА_5 у задоволення його заяви про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами ґрунтується на обставинах провадження, є вмотивованою та відповідає вимогам закону, а відтак підстав для її скасування немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/2317/2019 Категорія КК: ч. 1 ст. 286 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1