Номер провадження: 11-кп/813/1404/19
Номер справи місцевого суду: 495/9708/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002924 від 22 серпня 2018 року, відносно
ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Котовськ Одеської області, українець, громадянин України, має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вирішено питання з речовими доказами та цивільним позовом у кримінальному провадженні.
Оскаржуваним вироком встановлено, що 22 серпня 2018 року, приблизно о 13 год. ОСОБА_8 , знаходячись біля кафе «Хижина», розташованого по вул.Кишинівській м.Білгород-Дністровський Одеської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, підійшовши до потерпілого ОСОБА_9 , який знаходився біля свого транспортного засобу, розташованого біля зазначеного кафе, якому умисно наніс кулаком лівої руки один удар в область лівої скроні та один удар в область правої скроні, від яких ОСОБА_9 похитнувся та оперся на свій автомобіль, після чого ОСОБА_8 наніс один удар в область голови, від якого ОСОБА_9 впав на землю і ОСОБА_8 наніс приблизно 4 удари в область голови та грудної клітини, більш точну кількість ударів в ході судового слідства встановити не представилося можливим, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми єдиний комплекс якої включав струс головного мозку, забійні рани губ рота, забійну рану лівої надбрівної губи, множинні забої м`яких тканин обличчя, які згідно висновку експерта № 283 від 19 вересня 2018 року судово-медичної експертизи, викликало розлад здоров`я більше 6-ти і не більше 21-го дня, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду, призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт та задовольнити цивільний позов потерпілого в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не вірно оцінив щире каяття з боку обвинуваченого та не обґрунтовано зменшив суму моральної шкоди на користь обвинуваченого.

Також обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок та в цивільному позові потерпілому ОСОБА_11 відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суду не були надані належні докази, що підтверджують розмір завданої матеріальної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України.

При цьому, представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, вони не являються предметом апеляційного перегляду.

Апеляційний суд звертає увагу, що вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про зміну оскарженого вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання суперечать положенням ч.1 ст.408 КПК України, відповідно до яких, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок, у разі, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінальних покарань" (далі - Постанова ПВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до п.2 Постанови ПВСУ, висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з п.4 вищевказаної Постанови ПВСУ, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, відповідно до ст.65 КК України, врахував характер вчинених обвинуваченим дій, особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, те що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому злочині, проживає з дружиною та двома неповнолітніми дітьми, на диспансерному та консультативному нагляду у нарколога, психіатра не знаходиться, раніше не судимий.

При цьому обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 , в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, у виді штрафу є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону України та рекомендацій Постанови Пленуму ВСУ та визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання у виді громадських робіт.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 про збільшення розміру стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди та вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 про відмову у задоволенні цивільного позову, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Разом з тим ч.3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не звертались до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_8 було завдано потерпілому матеріальну шкоду, яка полягала у витратах, пов`язаних з придбанням ліків, що підтверджується наявними у кримінальному провадженні товарними накладними на загальну суму 3582 грн. (а.п. 42-43).

Щодо завданої потерпілому моральної шкоди, суд першої інстанції мотивуючи своє рішення зазначив, що внаслідок вчинення злочину були порушені законні немайнові права потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що потерпілий переніс моральні страждання та фізичний біль, певний період часу був змушений лікуватися, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, стан здоров`я його істотно погіршився, а також погіршилась працездатність.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи вимоги розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_9 завдана моральна шкода у розмірі 4000,00 грн, та вважає, що визначена сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілим моральними стражданнями від заподіяного тілесного ушкодження.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2019 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.
Ухвала Одеського апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4