№ 1-кп/756/240/19
21 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новоселиця Полонського району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
16 липня 2017 року приблизно о 17 годині 00 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «МАЗ-6516В9», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Богатирської зі сторони м. Києва в напрямку м. Вишгород адміністративної території м. Києва зі швидкістю руху 70 км/год в крайній правій смузі руху.
Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 13.1 Правил дорожнього руху України.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 від спричинених тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Смерть ОСОБА_13 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, з розвитком крововтрати та шоку і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.
В діях водія ОСОБА_6 мали місце порушення вимог п.п. 1.5 та 2.3 підпункту «б» Правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся та підтвердив час, місце, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася у результаті порушення ним вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та п. 13.1 Правил дорожнього руху України, чого особисто він не спростовує, дуже шкодує про вчинене, що призвело до смерті іншої людини.
Обвинувачений ОСОБА_6 , зокрема, показав, що висунуте йому обвинувачення та правова кваліфікація вчиненого правопорушення визнаються ним беззастережно та в повному обсязі. 16.07.2017 року він дійсно керував автомобілем марки «МАЗ-6516В9», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Богатирської зі сторони м. Києва в напрямку м. Вишгород в крайній правій смузі руху. В цей час попереду керованого ним автомобіля, рухався інший вантажний автомобіль, який різко почав виконувати маневр ліворуч пригальмовуючи, унаслідок чого він скоїв зіткнення із задньою частиною вантажного автомобіля, який рухався попереду нього. Після цього він втратив свідомість і далі нічого пригадати не може. Крім того обвинувачений вказав, що жодних збитків, що були ним завдані він не відшкодовував. Підтримуючи думку свого захисника, обвинувачений у задоволенніпред`явленого до нього цивільного прозову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000000 грн. просив відмовити, оскільки вважає, що позов подано до неналежного відповідача, так як він керував транспортним засобом, що належить підприємству, на якому він на той час був офіційно працевлаштованим.
Визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 показала, що її син ОСОБА_13 , 1994 року народження, був тяжко травмований в результаті ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_6 , та в подальшому від отриманих травм її син помер на місці події. 16.07.2017 їй зателефонували на мобільний телефон та повідомили, що її син загинув у ДТП. Потерпіла просить застосувати до ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами та задовольнити її цивільний позов, поданий в її інтересах її представником адвокатом ОСОБА_11 , про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 1000000 грн., оскільки втрата сина за таких обставин є вкрай тяжкою та невиліковною раною.
Крім визнавальних показань обвинуваченого, наданих ним в суді, крім показань потерпілої, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується і доказами, дослідженими в судовому засіданні безпосередньо.
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та доданими до нього фототаблицями від 16.07.2017, розпочатого о 17 год. 50 хв. зі здійсненням одночасного огляду трупа, підтверджуються час, місце та інші обставини дорожньо-транспортної пригоди та смерть ОСОБА_13 , яка настала в її результаті
На момент події ДТП транспортний засіб «МАЗ-6516В9», д.н.з. НОМЕР_1 , який пройшов державну реєстрацію 30.04.2015, був технічно справним, що підтверджується Протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу від 30.06.2017 (серія А Е № 653258).
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «МАЗ-6516В9», д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску, належить ТОВ «Промагролізинг-Україна», перебуває у його власності та був застрахований на момент дорожньо-транспортної пригоди в ПрАТ СК «ОНІКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 061-2390-від 01.08.2016.
Відповідно до витягу з наказу № 6 від 03.01.2017, підписаного директором ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія», автомобіль «МАЗ-6516В9», д.н.з. НОМЕР_1 , закріплений за водієм цього підприємства ОСОБА_6 .
Відповідно до висновку експерта №12-1/1720 від 18.08.2017 року: під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, хоча мав керуватися ними. ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти зіткненню. Причиною досліджуваної ДТП з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «МАЗ-6516В9», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України
Відповідно до висновку експерта № 12-1/1512 від 21.08.2017 року на момент огляду автомобіля автомобіль «МАЗ-6516В9», д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено несправності рульового керування та ходової частини, які виникли в процесі ДТП.
Відповідно до висновку експерта № 2119 від 16.08.2017 року потерпілий ОСОБА_13 , 1994 року народження, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.07.2017 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, об`єднані одним механізмом травми (автомобільною травмою) не сумісні з життям, що спричинили його смерть.
Згідно медичного висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні "Соціотерапія" ОСОБА_6 16.07.2017 в стані сп`яніння не перебував.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.ст. 65-67 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вчинений ОСОБА_6 злочин, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
За місцем проживання та за місцем роботи в ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія» ОСОБА_6 характеризується позитивно, на момент ДТП був офіційно працевлаштований водієм в ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія», що підтверджується копією трудової книжки та індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими Пенсійним фондом України. ОСОБА_6 одружений, має неповнолітню дитину, 2002 року народження, та малолітню дитину, 2011 року народження, відносно вказаних дітей він не позбавлявся батьківських прав, діти проживають разом з ним і перебувають на його утриманні. Наразі обвинувачений не працює, він раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням йому такого додаткового покарання як позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
При цьому суд з урахуванням обставин справи та особи винного, враховуючи необережний характер тяжкого злочину, дійшов висновку, що перевиховання ОСОБА_6 та його виправлення можливі без відбування ним призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, тому вважає за доцільне та можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Визначене судом покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, і, в першу чергу, злочинів на транспорті.
Судові витрати у кримінальному провадженні у розмірі 2720,50 грн. (витрати на проведення двох судових автотехнічних експертиз) належить покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , стягнувши їх з нього на користь держави.
Про речові докази суду не повідомлялося, вони суду не надавалися та судом не досліджувалися.
Вирішуючи питання цивільного позову у кримінальному провадженні суд керувався наступним.
Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Також відповідно до роз`яснень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.
Як встановлено судом, 16.07.2017 на момент вчинення злочину ОСОБА_6 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія». Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність як власника автомобіля, керованого ОСОБА_6 ТОВ «Промагролізинг-Україна», так і фактичного володільця цього автомобіля - ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія» були застраховані кожним окремо у різних страхових компаніях і на момент ДТП обидва поліси були актуальними.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників заподіювачів шкоди.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) з врахуванням при цьому правил ст.. 1172 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаний висновок позивачем та його представником при звернення з цивільним позовом у даному кримінальному провадженні для вирішення цивільно-правового спору врахований не був. Однак, суд, що розглядає дане кримінальне провадження та цивільний позов у ньому, не знаходить підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000000 грн., пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне залишити без задоволення, враховуючи все вищевикладене. При цьому суд звертає увагу на те, що потерпіла не позбавлена права звернутися з аналогічним позовом в цивільно-правовому порядку до належних відповідачів.
Враховуючи те, що обвинувачений та його захисник і на підготовочому судовому засіданні і за результатами дослідження даних про особу в судових дебатах просили застосувати до ОСОБА_6 . Закон України «Про амністію у 2016 році», суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 вказаного Закону, оскільки він є суб`єктом цього Закону.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, п. «в» ст. 1 Закон України «Про амністію у 2016 році», суд
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз у розмірі 2720 гривень 50 копійок.
На підставі п. «в» ст. 1, п. «а» ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного цим вироком покарання.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 1000000 грн. залишити без задоволення.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1