Ухвала
іменем України
03 червня 2019 року

м. Київ
справа № 221/3411/18

провадження № 51-1982 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 січня 2019 року,
встановив:
За вироком Волноваського районного суду Донецької області від 08 листопада 2018 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Октябрське Волноваського району Донецької області, жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму, засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено за таких обставин.
01 квітня 2018 року близько о 19:20 ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, уквартирі АДРЕСА_2 під час сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, а також передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел протиправно заподіяти смерть іншій людині, завдала ОСОБА_6 удар ножем у ділянку грудної клітини, від чого останній загинув на місці події.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 17 січня 2019 року вирок Волноваського районного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року щодо засудженої ОСОБА_4 залишив без зміни.

Верховний Суд ухвалою від 22 квітня 2019 року касаційну скаргу захисника залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.
29 травня 2019 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга захисника, в якій він ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що злочин засудженою вчинено внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, а саме: хронічна хвороба засудженої, тяжке захворювання її сина, який хворіє з дитинства та має інвалідність ІІ групи безстроково, передчасна смерть її іншого сина, конфліктні відносини з чоловіком та зловживання останнім алкоголем, що призвело до його неправомірної поведінки. Вказує, що суди не зважили на те, що засуджена є пенсіонеркою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а потерпілий ОСОБА_6 перед смертю був у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що суди не врахували думки потерпілого брата загиблого, який на покаранні засудженої не наполягав та просив врахувати, що на її утриманні перебуває хворий син.
При цьому захисник зазначає, що вказані обставини та дані про особу засудженої є підставами для застосування до неї положень статей 69, 75 КК.
Крім того, захисник стверджує про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновків суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК, та кваліфікація її дій у касаційній скарзі захисником не оспорює та не заперечує.

Доводи касаційної скарги захисника щодо необхідності застосування до засудженої положень статей 69,75 КК є неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з приписами частини 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цьогоКодексу.

За частиною 1 статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженій мінімальне покарання в межах санкції частини 1 статті 115 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_4 злочину, дані про її особу, яка раніше не судима, є пенсіонеркою, має ряд хронічних захворювань і за місцем проживання характеризується задовільно. Місцевий суд зважив і на пом`якшуючу покарання обставину щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, а також на обтяжуючу покарання обставину вчинення нею злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд також дійшов висновку, що покарання засудженій відповідає вимогам статті 65 КК, при цьому вид та розмір покарання є справедливим та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції щодо призначення засудженій мінімального покарання в межах санкції частини 1 статті 115 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років, у колегії суддів також сумнівів не викликає, оскількипід час призначення покарання були враховані та оцінені обставини, які є необхідними для призначення покарання. До того ж що врахуванню підлягають обставини в їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.
Отже, доводи захисника є безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував, що засуджена має хронічні захворювання, є пенсіонеркою, також зважив на думку потерпілого брата загиблого, який претензій до засудженої не мав та на покаранні не наполягав, а відповідно до висновку експертизи потерпілий перед смертю перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Посилання захисника на те, що судами не враховано тяжкого захворювання сина засудженої, передчасної смерті її іншого сина, а також тієї обставини, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра засуджена не перебуває, не дають підстави для пом`якшення покарання.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а висновки суду про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 роківналежним чином мотивовано. Вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику засудженої ОСОБА_4 ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 січня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3