У Х В А Л А

Справа № 184/702/19

Номер провадження 1-в/184/59/19

28 травня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про умовно-дострокове звільнення засудженої: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лубни Полтавської області, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, не заміжньої, до засудження не працюючої, мешкає: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 15.03.1999 року Лубенським міським судом Полтавської області за ст.19, ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ст.19, ч.3 ст.140, ст.42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
- 15.03.2004 року Гребенківським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.115, ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнена 24.06.2009 року з державної установи «Надержинщінська ВК (№65)» - умовно-достроково на не відбутий строк 3 місяці,
-01.11.2011 року Лубенським районним судом Полтавської області за ст.395, ч.2 ст.19, 70 КК України до 1 місяця арешту та штрафу 850 гривень. Звільнена 01.11.2011 року по кінцю строку відбування покарання,
- 13.07.2012 року Лубенським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.389 КК України до 2 місяців арешту. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України приєднані 6 днів арешту за вироком Лубенського районного суду Полтавської області від 01.11.2011 року за ч.2 ст.19, ст.395 КК України. 07.05.2012 року покарання у вигляді штрафу замінено на 50 годин громадських робіт. Остаточно вважати засудженою до 2 місяців 6 днів арешту,
- 22.03.2017 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст.190 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2017 року іспитовий строк скасувати та направити для відбування покарання. 16.01.2018 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області зарахувати у строк відбування покарання час перебування в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та час слідування під вартою з 13.11.2017 року по 04.01.2018 року з урахуванням, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі згідно п.п. «б» ч.1 ст.72 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,
представника ПВЦ-79 ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_3 , -
захисника ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:
01.04.2019 року до Орджонікідзевського міського суду надійшла заява засудженої ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою заяву про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання підтримала та вказала, що за час відбування покарання вона своєю працею та зразковою поведінкою довела своє виправлення.

Захисник заяву засудженої підтримав та вказав на наявність підстав, передбачених ст..81 КК України для умовно-дострокового звільнення засудженої.

Представник ПВЦ-79 заперечувала проти задоволення заяви засудженої, посилаючись на те, що на даний час засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, оскільки у неї немає жодного заохочення, засуджена не досягла того стану, коли вона може вважатись прикладом для інших засуджених. Крім того, засуджена не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених.

Прокурор у судовому засіданні також заперечував проти задоволення заяви засудженої, оскільки засуджена ОСОБА_3 своєю поведінкою не довела виправлення, оскільки будучи неодноразово судимою, у тому числі із застосуванням ст..75 КК України та звільненою умовно-достроково, належних висновків для себе не зробила і знову вчинила злочини, тому мета покарання відповідно до ст..50 КК України, а саме виправлення засудженої на даний час не досягнута. Крім того, зважаючи на низькі норми виробітку засудженої, не дотримано умови ст..81 КК України про сумлінне ставлення до праці.

Розглянувши заяву засудженої, заслухавши її пояснення та пояснення її захисника, доводи представника ПВЦ-79, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 22.03.2017 року засуджена Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст.190 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена з іспитовим строком на 1 рік.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2017 року іспитовий строк скасувати та направити для відбування покарання.

16.01.2018 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області зарахувати у строк відбування покарання час перебування в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та час слідування під вартою з 13.11.2017 року по 04.01.2018 року з урахуванням, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі згідно п.п. «б» ч.1 ст.72 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України.

Також у судовому засіданні встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_3 відбуває покарання з 13.11.2017 року. До державної установи ПВЦ №79 прибула 04.01.2018 року із Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» м.Полтава. По прибуттю до установи була працевлаштована до бригади №12, майстерні установи, швачкою. За період відбуття покарання в установі ПВЦ-79 характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. Відповідно до ст.82 КК України 10.10.2018р. було розглянуто питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, комісією було відмовлено у застосуванні пільги (протокол від 10.10.2018 р. за № 17). Розглядалось питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України (протокол № 05 від 22.03.2019 року), рішенням комісії відмовлено з висновком «не довела своє виправлення».

У відповідності до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої тяжкості.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на час звернення із клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, засуджена відбула передбачений ч.3 ст.81 КК України строк покарання. Не відбутий строк покарання станом на 28.05.2019р. становить 01 рік 03 місяці 25 днів.

Разом з тим, суд зауважує, що однією із найосновніших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є наявність даних, які свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Так, відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Разом з тим, Пленум ВСУ у п.17 Постанови від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, у судовому засіданні представник ПВЦ 79 вказала на те, що хоча до поведінки засудженої зауважень немає, разом з тим на даний час засуджена не довела своє виправлення. Також представник зазначила, що за час перебування засудженої у ПВЦ 79, остання не має жодного заохочення. При цьому зауважила, що належна поведінка засудженої в установі виконання покарань, виконання нею вимог адміністрації установи та суспільно-корисна праця належить до обов`язків засудженої, а тому не може свідчити про безумовне виправлення засудженої.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, суд враховує, що Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Також суд враховує, що засуджена ОСОБА_3 неодноразово судима, до неї застосовувалась ст..81 КК України та особа була звільнена умовно-достроково, крім того за вчинення злочину, за який засуджена відбуває покарання, до останньої було застосовано ст..75 КК України із призначенням іспитового строку та звільнення від реального відбування покарання. Однак, як свідчать матеріали справи, умови відбування засудженою призначеного їй з іспитовим строком покарання нею були порушені, зважаючи на що остання була направлена для реального відбування покарання у виді обмеження волі. Наведене у сукупності свідчить про недосягнення мети покарання, а саме виправлення засудженого, тобто такого стану, коли від особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

За таких обставин, зважаючи на наведене та те, що засуджена за весь період відбування покарання характеризується посередньо, за час перебування в ПВЦ 79 заохочень та стягнень не мала, норми виробітку останньої на низькому рівні, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст.81 КК України, а відтак неможливість умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженої ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 31.05.2019р. о 14:30 год.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1