Справа № 206/2592/19
Провадження № 1-кс/206/600/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2019 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про призначення проведення судової вибухово-технічної експертизи,-
13.05.2019 слідчий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про призначення проведення судової вибухово-технічної експертизи.
Під час досудового розслідування виникла необхідність у проведенні судової вибухово-технічної експертизи з метою встановлення чи відноситься вилучений металевий предмет до вибухових речовин або вибухових пристроїв, для чого необхідні спеціальні знання, оскільки висновок експерта має істотне значення у кримінальному провадженні.
Розгляд клопотання слідчий просив проводити без участі сторін кримінального провадження.
Слідчий, який подав клопотання, був повідомлений про місце та час його розгляду, проте, у судове засідання не з`явився, вказані обставини не перешкоджають розгляду клопотання.
Дослідивши клопотання та подані матеріали в їх сукупності, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про призначення проведення судової вибухово-технічної експертизи з огляду на таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 244 КПК України слідчий суддя задовольняє клопотання, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта.
Відповідно до п. 2, 5, 7, 11 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженої Наказом Генеральною прокуратурою України, Верховним Судом України, Державною судовою адміністрацією України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки та Державною податковою адміністрацією України від 27.08.2010, у ході дізнання, досудового слідства і судового розгляду у кримінальних справах слідчий, працівник органу дізнання, прокурор на підставі відповідного процесуального рішення, у тому числі постанови або ухвали суду, зобов`язані вилучати: а) речові докази; б) предмети і документи, обіг яких заборонено (якщо у власника немає дозволу на їх придбання і зберігання); в) документи, які засвідчують особу заарештованих підозрюваних, обвинувачених (підсудних); г) інші документи, що мають значення у справі; д) гроші та інші цінності, виявлені під час накладення арешту на майно підозрюваних, обвинувачених, підсудних або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії, на які може бути звернено стягнення з метою відшкодування заподіяної матеріальної шкоди або забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна. Факт вилучення речових доказів, документів, цінностей та іншого майна (у тому числі предметів і документів, вилучених з обігу) відображається у протоколі слідчої дії. У протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючі ознаки, а також місце, де відповідний об`єкт був виявлений. Після огляду речові докази приєднуються до справи постановою працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, ухвалою суду або постановою судді.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Згідно доданих до клопотання матеріалів, корпус та запал від гранати Ф-1 не було визнано речовим доказом, як того вимагає діюче законодавство, оскільки у матеріалах долучених до клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами.
Крім вищевикладеного, щодо долучених слідчим до клопотання копій матеріалів, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу, що порядок засвідчення копій документів здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. Так, завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою, дати засвідчення копії.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, жодна копія документу, яка долучена слідчим до матеріалів клопотання не засвідчена належним чином, відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати ці документи належними доказами в розумінні норм КПК України.
Окрім того, копії документів, які не засвідчені належним чином, виготовлені в такій якості, що ці документи не можливо дослідити.
Крім цього, у матеріалах долучених до клопотання відсутні будь-які процесуальні рішення з приводу визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування.
Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Положення ст. 26 КПК України наголошують на тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи наведені вище недоліки слідчим суддею, підстави для задоволення клопотання про призначення проведення судової вибухово-технічної експертизи відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9 22, 26, 242-244, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про призначення проведення судової вибухово-технічної експертизи.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1