Справа № 539/4696/19
Провадження № 1-кс/539/1786/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2019 року м. Лубни
В С Т А Н О В И В :
Клопотання мотивовано тим, що 29.11.2019 приблизно о 15 год. ОСОБА_4 та особа на ім`я ОСОБА_5 , перебуваючи на території колишнього підприємства «МК-27», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді забою правого коліна. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлюється.
30.11.2019 в ході проведення огляду салону вантажного автомобіля марки Рено Магнус д.н.з. НОМЕР_1 виявлено та вилучено два гаманці з речами. При детальному огляді гаманців в останніх виявлено: гаманець № НОМЕР_2 чорного кольору, в якому знаходяться три пластикові банківські картки за номерами: 1) НОМЕР_3 ; 2) НОМЕР_4 ; 3) НОМЕР_5 . Також в даному гаманці виявлено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 ВАН НОМЕР_6 та 12 різних чеків. 2) Гаманець №2 в якому знаходяться: 1) три замочні ключі;2) п`ять дисконтних карток різних торгових марок; 3) медична довідка серія 12 ЯЯЮ № 949314 на ім`я ОСОБА_6 ; 4) талон серія НОМЕР_7 на право керування ТЗ протягом місяця з дня вилучення посвідчення; 5) банківська картка за № НОМЕР_8 .
30.11.2019 року вищенаведені речі, вилучені під час огляду, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав, просив накласти арешт на вказане майно.
Володілець майна ОСОБА_6 повідомлявся про дату та час розгляду клопотання, але до суду не з`явився.
Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, заслухавши пояснення слідчого, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим суддею встановлено, що виявлені в автомобілі два гаманці з речами на які слідчий просить накласти арешт належать потерпілому ОСОБА_6 .
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально- протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У клопотанні слідчим не наведено жодних відомостей про те, що гаманці з речами в них зберегли на собі сліди злочину, і є об`єктами кримінального правопорушення, , передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не вказано яким саме чином зазначені в клопотанні речі можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
Тобто, вищезазначене вилучене майно не відноситься до переліку, передбаченого вказаною вище нормою Закону, а тому не підлягає арешту, оскільки речовий доказ забезпечує збереження на собі слідів правопорушення, а в даному випадку гаманці та речі в них не зберігають на собі слідів злочину, які можуть бути втрачені, внаслідок певних обставин.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є не обґрунтованим, оскільки слідчим всупереч вимогам ч. ч. 1-4 ст.170, ч. 3 ст.171 КПК України не вказано підстави і мету арешту, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1