Справа № 577/4841/19
Провадження № 1-в/577/314/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" жовтня 2019 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника ВЦ №130 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотоп справу за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 18 квітня 2019 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 185 ч.2, ст. 70 ч. 4 КК України до 1 року 7 місяців обмеження волі, про зарахування часу перебування та слідування під вартою до виправного центру у строк відбування покарання та умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зарахування часу перебування та слідування під вартою до виправного центру у строк відбування покарання та умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання. Своє клопотання обґрунтовує тим, що вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 7 місяців обмеження волі. На даний час відбуває покарання у Державній установі «Конотопський ВЦ №130». Вважає, що на даний час відбув більше 11 місяців призначеного покарання, тобто більше половини строку, має право на умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просить задовольнити.

Представник державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» при вирішенні клопотання покладається на розсуд суду. проти задоволення заяви не заперечує.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання, вважає, що питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення вирішено вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року. Що стосується застосування до ОСОБА_5 ст. 81 КК України, засуджений є особою, раніше судимою за тяжкі злочини, до нього раніше застосовувалось умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, проте належних висновків він не зробив та знову вчинив умисний тяжкий злочин. Крім того,

Суд, вислухавши пояснення представника державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)», засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_5 вироком Миргородського міськрайонногу суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 7 місяців обмеження волі. В строк відбування покарання ОСОБА_5 зарахованй час тримання під вартою та час слідування під вартою до прибуття і постановлення на облік у виправному центі з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі. Вирок набрав законної сили 30 вересня 2019 року. До державної установи «Конотопський виправний центр № 130» ОСОБА_5 прибув із державної установи «Полтавська УВП № 23» 05 травня 2019 року.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для зарахування засудженому ОСОБА_5 в строк покарання часу перебування та слідування під вартою до виправного центру за вказаний період.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час засуджений ОСОБА_5 фактично відбув необхідну частину строку покарання, що дає можливість відповідно до ст. 81 КК України розглянути питання про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, в силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Згідно наданої довідки про стягнення та заохочення, до ОСОБА_5 за період відбування покарання один раз застосовувалося стягнення у виді попередження; за сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення.

При цьому, суд вважає, що відомості, які містяться у довідці про застосовані до засудженого заохочення і відсутність з 2019 року стягнень не дають також можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки, як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

Згідно наданої характеристики, ОСОБА_5 характеризується посередньо. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з адміністрацією установи. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи. До виконання передбаченими законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Крім того, за змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду україни від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.

Матеріали особової справи містять дані про те, що ОСОБА_5 є особою, раніше судимою за тяжкі злочини, до якої раніше застосовувалась заохочувальна норма у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Проте, це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період непогашеної судимості, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_5 знову вчинив умисний тяжкий злочин, покарання за який відбуває на даний час.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Тому доводи прокурора про неможливість застосування до засудженого умовно дострокового звільнення від відбування покарання з урахуванням таких даних про особу засудженого суд визнає слушними та бере до уваги.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали його особової справи не містять достатніх даних для прийняття такого рішення, і вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування часу перебування та слідування під вартою до виправного центру у строк відбування покарання та умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1