Справа № 185/6486/16-к
Провадження № 1-в/185/181/19
У Х В А Л А

03 вересня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді матеріал за поданням Павлоградського МРВ філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про звільнення від покарання:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

представника органу пробації ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , засуджений вироком від 18 серпня 2016 року Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 (три) роки, зобов`язаний згідно зі ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.
За час відбуття випробовувального терміну засудженого ОСОБА_6 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП 11 липня 2017 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Також у відношенні до ОСОБА_6 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська розглядається кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України.

Протягом іспитового строку засуджений обов`язки, покладені на нього судом, виконав.

Представник Павлоградського МРВ філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області у судовому засіданні просила задовольнити подання.

Засуджений ОСОБА_6 в судовому засідані також просив задовольнити подання.

Прокурор заперечила, зазначивши, що в Індустріальному суді м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України. Тому прокурор вважає, що таким чином обвинувачений вчинив новий злочин, а, отже, його не може бути звільнено від покарання, призначеного вироком від 18 серпня 2016 року.

Заслухавши думку представника Павлоградського МРВ філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області, прокурора, яка вважала за необхідне задовольнити подання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що подання підлягає задоволенню та засудженого ОСОБА_6 слід звільнити від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`яти) років з випробуванням, оскільки випробувальний термін закінчився і засуджений виконав покладені на нього обов`язки, з наступних підстав.

Станом на 03 вересня 2019 року кримінальне провадження у відношенні до ОСОБА_6 не розглянуто, обвинувальний вирок відсутній.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України, через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» .

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Тому розглядати факт наявності обвинувачення відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину в період іспитового строку, але за відсутності обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , як факту вчинення злочину протирічить презумпції невинуватості та змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного йому вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 р. за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1