Ухвала
іменем України
4 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 759/1750/17
провадження № 51-4373 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу директора ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року,
встановив:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року затверджено угоду від 31 січня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 і визнано ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить

8500 гривень.
Директор ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 оскаржив вирок суду щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року апеляційну скаргу директора ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 повернуто на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У касаційній скарзі директор ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що вироком Святошинського районного суду

м. Києва від 9 лютого 2017 року фактично порушені права та законні інтереси ПП «ТІМ+», а тому в даному випадку повернення його апеляційної скарги є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, обмеженням доступу до правосуддя, та суперечить європейській судовій практиці.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Процедура перегляду судових рішень регламентована Розділом V КПК та встановлює розумні обмеження щодо оскарження певної категорії судових рішень.

Глава 31 КПК визначає особливості провадження в суді апеляційної інстанції.

Статтею 393 КПК передбачено вичерпний перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження, при цьому згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, якщо вона подана особою, яка не має такого права.

Зокрема, відповідно п. 9-1 ст. 393 КПК апеляційну скаргу має право подати представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у частині, що стосується інтересів юридичної особи, а також, відповідно до п. 9-2 вказаної статті апеляційну скаргу може подати фізична або юридична

особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа у частині,

що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію.
Разом з цим, ч. 4 ст. 394 КПК визначено перелік осіб, які можуть оскаржити вирок на підставі угоди про визнання винуватості, та підстави для такого оскарження.

Тобто, законодавцем встановлено розумне обмеження на апеляційне оскарження судових рішень, як за колом осіб, які таким правом наділені, так і щодо меж апеляційного оскарження (в певній частині, що стосується інтересів особи, яке звернулась з апеляційною скаргою).
Такої ж позиції притримується Конституційний Суд України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Про те, що доступ до правосуддя не є абсолютним вказується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суддя апеляційного суду, дійшов висновку про необхідність повернення апеляційної скарги директора ПП «ТІМ+» мотивуючи своє рішення тим, що директор ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 не підпадає під коло осіб, визначене ч. 4 ст. 394 КПК, які мають право оскаржувати вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Суд апеляційної інстанції, повернувши апеляційну скаргу директора ПП «ТІМ+» на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 , дотримався вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суддя апеляційного суду повертаючи апеляційну скаргу директора ПП «ТІМ+» діяв відповідно до вимог процесуального закону, а тому не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою директора директора ПП «ТІМ+» на ухвалу Київського апеляційного суду

від 12 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3