КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2018 щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2018,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, працюючого в ТОВ «Асистент Груп» на посаді вантажника, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровським районним судом м. Києвавід 18.06.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, 18.05.2017 року звільнений по відбуттю покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. ОСОБА_11 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_11 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_11 22.02.2014 року близько 04.00 годині із салону автомобіля марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , умисно, таємно, повторно, викрав відеореєстратор № Н-198, який належить ОСОБА_12 , та саме в момент крадіжки був викритий у вчиненні вищевказаного злочину ОСОБА_13 .
ОСОБА_11 , побачивши ОСОБА_13 , який біг в його сторону, та, усвідомлюючи, що за його злочинні дії викриті, почав тікати з місця вчинення злочину разом з викраденим майном, однак в подальшому був затриманий ОСОБА_14 , а тому свої злочинні дії не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі.
В апеляційній скарзі заступник прокурор м. Києва ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, порушує питання про скасування вироку Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2018 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Свої вимоги прокурориобґрунтовують тим, що суд застосував положення ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, оскільки ОСОБА_11 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності; будучи звільненим 30.05.2017 по відбуттю покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2011, через 5 місяців вчинив новий злочин, за який його засуджено вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.06.2013.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального праовопрушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались і обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та згодою інших учасників кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викраденнч чужого майна (грабіж) вчинений повторно.
Призначаючи ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, пом`якшуючу обставину щире каяття.
Разом із цим, з огляду на особливості та обставини вчинення злочину, зокрема форму вини, мотивів і мету, спосіб вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочину, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст.75 КК України суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, звільняючи ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, у повній мірі дотримався вимог Закону.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, працює, не одружений, стан його здоров`я (згідно довідки в.о. головного лікаря ОСОБА_16 Київської міської туберкульозної лікарні № 2 ОСОБА_11 знаходиться на стаціонарному лікуванні з 03.06.2019), фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність пом`якшуючої обставини щире каяття, колегія суддів, виходячи з принципу співмірності та індивідуалізації покарання, вважає рішення суду першої інстанції у частині звільнення ОСОБА_11 від покарання з іспитовим строком обґрунтованим.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли би істотно вплинути на висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 без відбування покарання, а тому вирок суду щодообвинуваченого необхідно як законний та обгрунтований залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 залишити без задоволення, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2018 щодо ОСОБА_11 , - без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/311/2019
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_17
Доповідач: ОСОБА_1