ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 598/1483/16-к
провадження № 51-4820км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу цивільного відповідача голови правління ПрАТ «Тернопільський молокозавод» ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000075 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шельпаки Підволочиського району Тернопільської області, жителя смт Підволочиськ Тернопільської області,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання.
Вирішено питання про процесуальні витрати.
Цивільні позови задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 100 000 грн, ОСОБА_10 150 000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_11 70 320 грн.
Як установив суд, ОСОБА_8 1 червня 2016 року близько 00:14 керуючи автомобілем «DAF 95 XF 480» (молоковоз) р. н. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» у напрямку від м. Кременця до м. Тернополя, на ділянці дороги 293 км + 800 м між с. Заруддя та с. Колодне Збаразького району Тернопільської області, порушив вимоги пунктів 1.5., 1.10., 2.3. підпункти «б», «д», 10.1., 10.3. та 12.1. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожньої обстановки, унаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та зіткнувся з автобусом «БАЗ А079.14» р. н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Від отриманих при зіткненні транспортних засобів тілесних ушкоджень водій ОСОБА_12 помер на місці.
При перегляді справи 10 січня 2018 року Апеляційний суд Тернопільської області вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів змінив. Стягнув із ПрАТ «Тернопільський молокозавод» у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 по 450 000 грн та на користь ОСОБА_11 270 320 грн заподіяної матеріальної шкоди.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі цивільний відповідач просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На думку скаржника, апеляційний суд належним чином не вмотивував підстави збільшення розміру моральної та матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з підприємства на користь потерпілих. Вважає, що при вирішенні цивільних позовів, суд неправильно застосував правові норми, які регулюють такі правовідносини, адже належний товариству автомобіль було застраховано і завдану шкоду у межах суми страхового відшкодування, має бути стягнуто із страхової компанії. Також зазначає, що судами не вирішено питання про передачу, у разі сплати матеріальної шкоди, автобусу «БАЗ А079.14» ПрАТ «Тернопільський молокозавод».
Позиція учасників судового провадження
Представник ПрАТ «Тернопільський молокозавод» ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор погодився із вимогами касаційної скарги частково та просив рішення апеляційного суду щодо вирішення цивільних позовів потерпілих про стягнення моральної шкоди скасувати і в цій частині призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інших учасників було належним чином повідомлено про час і місце касаційного розгляду, однак вони у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Доводи касаційної скарги про неправильне вирішення цивільних позовів судом апеляційної інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами визначеними КПК з дотриманням норм та положень Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заявили цивільні позови про стягнення з ОСОБА_8 та ПрАТ «Тернопільський молокозавод» заподіяної шкоди.
Зокрема, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_10 просили суд стягнути з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» на користь кожного по 4 176 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка та батька, відповідно.
Потерпілий ОСОБА_11 просив стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ПрАТ «Тернопільський молокозавод» на його користь 270 320 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (у зв`язку із пошкодженням автобуса) та 152 522, 24 грн упущеної вигоди. У подальшому в судовому засіданні 19 квітня 2017 року представником потерпілого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_13 подано клопотання про залишення без розгляду вимоги потерпілого про стягнення упущеної вигоди (т. 2, а. к. п. 191-192).
Суд першої інстанції частково задовольнив ці позовні вимоги.
Не погодившись із рішенням місцевого суду, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, в яких зокрема: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 просили стягнути з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» на користь кожного по 450 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 просив стягнути з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» 270 320 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автобуса «БАЗ А079.14».
Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційні скарги в межах своїх повноважень та із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали справи, дійшов умотивованого висновку про необхідність збільшення розміру сум, які підлягають стягненню на користь потерпілих.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З матеріалів провадження вбачається, що в результаті ДТП потерпіла ОСОБА_9 втратила чоловіка, а потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_10 батька, трагічна смерть якого порушила їхній нормальний спосіб життя та завдала глибоких душевних страждань.
Тому, з урахуванням обставин справи та глибини моральних страждань потерпілих суд апеляційної інстанції збільшив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь кожного з них зі 100 000 грн до 450 000 грн.
На думку колегії суддів, таке рішення не суперечить вимогам статей 23, 1168 ЦК та навпаки, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Та обставина, що на момент постановлення ухвали судом апеляційної інстанції ПрАТ «Тернопільський молокозавод» добровільно відшкодувало потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_10 частину моральної шкоди не ставить під сумнів законність оспорюваного рішення, оскільки кошти були сплачені відповідачем у рахунок відшкодування тієї суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з товариства, що має бути враховано при виконанні судового рішення.
Зважаючи на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автобус «БАЗ А079.14» був знищений, унаслідок чого його власнику ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду, розмір якої згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 4 серпня 2016 року № 4-130/16 становить 270 320 грн, суд апеляційної інстанції обґрунтовано, з додержанням вимог статей 129, 407 КПК та статей 1167, 1172, 1187, 1192 ЦК стягнув цю суму на користь останнього з відповідача.
Питання про передачу автобуса «БАЗ А079.14» ПрАТ «Тернопільський молокозавод» може бути вирішено судом при виконанні вироку в порядку ст. 537 КПК.
Як вбачається зі змісту судових рішень, при їх ухваленні суди нижчих інстанцій не вирішували будь-яких питань пов`язаних із стягненням страхових сум з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а тому відсутність її представника при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Питання про сплату страховиком сум страхового ліміту, визначеного у договорі страхування, підлягає вирішенню між ПрАТ «Тернопільський молокозавод» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у цивільно-правовому порядку.
Таким чином, при перевірці матеріалів кримінального провадження колегія суддів не виявила таких істотних порушень норм процесуального права, які би відповідно до положень ст. 412 КПК були би безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам ст. 419 КПК. Тому підстав для задоволення касаційної скарги цивільного відповідача колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу цивільного відповідача голови правління ПрАТ «Тернопільський молокозавод» ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3