Справа №639/7819/19
Провадження №1-кс/639/3721/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ув`язненої ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові скаргу ув`язненої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка подана в порядку ст. 206 КПК України, про незаконне тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» та негайне звільнення ув`язненої з під варти, -

в с т а н о в и в:
На розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга ув`язненої ОСОБА_3 в порядку вимог ст. 206 КПК України, про незаконне тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» та негайне звільнення ув`язненої з під варти.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що 20.09.2011 року було порушено кримінальну справу, яка на даний час знаходиться на розгляді в Харківському апеляційному суді, за обвинуваченням ОСОБА_3 та інших підсудних за п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

02.03.2012 року стосовно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і по теперішній час вона утримується під вартою фактично 7 років 8 місяців 16 днів, що з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) складає 15 років 5 місяців 2 дні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2015 року змінено в частині покарання та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією належного майна.

Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.10.2018 року з формальних підстав скасовано ухвалу Апеляційного суду Харківської області, а не у зв`язку з м`якістю призначеного покарання.

Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 400 КПК України (1960 року) ув`язнена ОСОБА_3 зазначає, що строк призначеного покарання, у випадку винесення їй обвинувального вироку, не може перевищувати 14 років позбавлення волі, який в цьому випадку сплинув 02.03.2019 року.

Враховуючи викладене, ув`язнена ОСОБА_3 вважає, що на сьогоднішній день вона незаконно утримується під вартою протягом 8 місяців 16 днів.

В поданій скарзі ув`язненою ОСОБА_3 зазначається, що у разі, якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене ст. 72 КК України, максимально можливий строк позбавлення волі, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.
Скарга мотивована тим, що ув`язнена ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі рішення Харківського апеляційного суду від 06.12.2018 року, яке винесено без визначеного строку тримання особи під вартою, в порушення вимог національного закону та рішення ЄСПЛ від 28.06.2018 р. по справі «Бондаренко та інші проти України», в якому встановлено ряд порушень, в тому числі і щодо тривалості утримання заявника ОСОБА_3 під вартою, а також незаконність та необґрунтованість такого утримання, неправомірність винесення рішення про тримання під вартою без визначення строку.

Судові засідання, які призначені в Харківському апеляційному суді при розгляді кримінальної справи, не проводяться та судовий розгляд справи переноситься, у зв`язку з чим суд не має можливості розглянути питання за клопотаннями ОСОБА_3 про звільнення її з під варти.

Оскільки ухвала Харківського апеляційного суду від 06.12.2018 року про утримання її під вартою винесена без визначення строку, а за період її дії (з моменту винесення до теперішнього часу) строк максимально можливого позбавлення волі відносної неї по конкретній справі вже сплинув, тому на підставі ст. 206 КПК України ув`язненою ОСОБА_3 подано скаргу щодо незаконності її утримання під вартою та негайне звільнення з під варти.

У судовому засіданні ув`язнена ОСОБА_3 доводи скарги підтримала та просила зазначену скаргу задовольнити.
Представник Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином.
14.11.2019 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова надійшли письмові заперечення представника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , згідно яких представник зазначає, що ув`язнена ОСОБА_3 на законних підставах утримується під вартою.
Згідно довідки за особовою справою від 12.11.2019 року, ОСОБА_3 засуджена вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2015 року за ч. 4 ст. 27, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2015 року змінено, пом`якшено призначене ОСОБА_3 покарання до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.10.2018 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017 року щодо ОСОБА_3 і справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Залишено ОСОБА_3 під вартою до розгляду кримінальної справи щодо неї в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції, але не більше ніж на 60 днів.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.12.2018 року стосовно ОСОБА_3 міра запобіжного заходу до закінчення апеляційного провадження залишена раніше обраною - тримання під вартою.
На підставі викладеного, в поданих до суду заперечення представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор»зазначає, що ОСОБА_3 законно утримається під вартою в установі, у зв`язку з чим представник просить відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.
Прокурор прокуратури Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв чи клопотань на адресу суду не надав, згідно з вимогами ст. 206 КПК України відсутність прокурора у судовому засіданні не перешкоджає розгляду зазначеної скарги по суті.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Вимогами ч. 3 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Під час судового розгляду скарги встановлено, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2015 року ОСОБА_3 засуджена за ч. 4 ст. 27, п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 335 КПК України (1960 року) в резолютивній частині обвинувального вироку зазначається, зокрема: остаточна міра покарання, обрана судом; рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Обов`язок суду визначити запобіжний захід до вступу вироку в законну силу передбачено ст. 343 КПК України (1960 р.).

За вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2015 року запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017 року вирок суду першої інстанції змінено, пом`якшено призначене ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 27, п.п. 6, 11, ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верхового Суду від 10.10.2018 року касаційні скарги прокурора, засудженої ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасовано і направлено справу на новий апеляційний розгляд.

Залишено ОСОБА_3 та ОСОБА_6 під вартою до розгляду кримінальної справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції, але не більше ніж 60 днів.

29.10.2018 року кримінальна справа надійшла до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного суду від 06.12.2018 року запобіжний захід ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до закінчення апеляційного провадження залишено без змін тримання під вартою.

Таким чином, підставою для тримання ОСОБА_3 під вартою є вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2015 року та ухвала Харківського апеляційного суду від 06.12.2018 року, на підставі яких ув`язнена утримується під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до положень статті 206 КПК України, слідчий суддя лише перевіряє наявність чи відсутність правових підстав для тримання особи під вартою.
При розгляді скарги в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції, до компетенції якого віднесено вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому або його скасування, на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження.

Дослідженими матеріалами підтверджується, що на даний час стосовно ОСОБА_3 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосовано до неї на підставі вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2015 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 06.12.2018 року, а отже наявні правові підстави для тримання особи під вартою.
Щодо посилання заявника ОСОБА_3 на вимоги Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26.11.2015 року, слідчий суддя зазначає, що положення зазначеного Закону можуть бути застосовані лише судом апеляційної інстанції, яким на даний час здійснюється судовий розгляд кримінальної справи по суті.

З огляду на викладене, доводи скарги ОСОБА_3 щодо незаконності її утримання під вартою за відсутності судового рішення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим у задоволенні зазначеної скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 206, 309, 369-372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка подана в порядку ст. 206 КПК України, про незаконне тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» та негайне звільнення ув`язненої з під варти - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 20.11.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1