ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000130 від 14.04.2018 року за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.10.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_9
представника
потерпілого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що районний суд при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання не врахував особу засудженого та всі обставини справи. Звертає увагу апеляційного суду на те, що обвинувачений є раніше судимим, штраф за попереднім вироком не сплатив, що, на думку апелянта, свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Також вказує, що районним судом у зв`язку з цим не врахована повторність як обтяжуюча обставина при призначенні покарання. Тому зазначає, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді
___________________________________________________________________________________
ЄУНСС: 713/970/18
Провадження №11-кп/822/237/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія:ст.185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
трьох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року за ч.1 ст.185 КК України та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді трьох років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного основного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину. На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання. Покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на проведення судових експертиз в сумі 2860 гривень в дохід держави. Прийнято рішення щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_7 10.04.2018 року близько 16 години 00 хвилин, переслідуючи умисну, корисливу мету, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, прибув на територію господарства, що за адресою АДРЕСА_1 , належного громадянину ОСОБА_9 , де шляхом зриву навісної металевої скоби проник у середину підсобного приміщення даного господарства, звідки викрав сокиру з дерев`яною ручкою, вартістю 187 гривень 50 копійок, металеві лещата вартістю 433 гривні, 33 копійки, ручну механічну дриль, вартістю 90 гривень 08 копійок, гайкові, рожково-накидні ключі в кількості 6 штук, вартістю 13 гривень 16 копійок, плоскогубці (пасатижі), вартістю 41 гривня 66 копійок, після чого із викраденим майном з місця вчинення злочину втік, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 887 гривен 73 копійки.
Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію обвинуваченого та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог та просили залишити без змін вирок районного суду, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, а саме визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Вирішуючи питання стосовно призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.
Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Ці обставини, на думку, колегії суддів, судом першої інстанції враховані повною мірою. Так, районний суд у вироку зазначив, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, однак визнав свою вину у вчиненому, підтвердив фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті. Також районним судом враховано той факт, що тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення не настало, оскільки ОСОБА_7 добровільно відшкодував заподіяні збитки повернув викрадене.
Крім того, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, а саме: його характеристику за місцем проживання (а.с.115), відомості щодо перебування на обліках у нарколога та психіатра (а.с.108).
Твердження апелянта щодо неврахування судимості ОСОБА_7 спростовуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції вимогою (а.с.109), вироком від 19.10.2015 року (а.с.110), листом Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.05.2018 року (а.с.113).
Також колегією суддів не можуть бути взяті до уваги вимоги апеляційної скарги представника потерпілого щодо не зазначення районним судом повторності як обтяжуючої обставини.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні районним судом сторонам роз`яснено фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію діяння ОСОБА_7 , що не оспорювала як сторона обвинувачення, так і сторона захисту. Потерпілий ОСОБА_9 неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи у районному суді, однак у судових засіданнях присутній не був, відомості про поважні причини відсутності з матеріалів провадження не встановлені (а.с.54, а.с.73, а.с.78, а.с.118, а.с.120).
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 свідомо не скористався своїм правом та не оспорив у районному суді кваліфікацію дій ОСОБА_7 . За таких обставин вказана вимога апелянта є необґрунтованою та не підлягає задоволенню у ході апеляційного розгляду.
Твердження представника потерпілого про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок із порушенням закону України про кримінальну відповідальність, не відповідають дійсності. Районним судом, у відповідності до ч.1 ст.65 КК України, призначено покарання у межах, установлених у санкції ч.3 ст.185 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому збитків.
Погоджуючись з позицією районного суду, колегія суддів враховує, зокрема практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності (призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Колегія суддів вважає, що вирок районного суду є обґрунтованим, вмотивованим, ухваленим в результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження матеріалів справи, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 406, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

19.06.2019 року
(дата засвідчення копії)