Справа № 352/2274/19
Провадження № 11-сс/4808/311/19
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити, накласти арешт на тимчасово вилучене майно грошову банкноту номіналом 500 (п`ятсот) гривень, № З З7731488, яку упаковано у спец. пакет № 7152471, до скасування у встановленому КПК України порядку.

Вважає ухвалу незаконною через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду, викладених у ній, фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на встановлені досудовим розслідуванням обставини та пояснює, що під час проведення слідчим огляду місця події салону службового автомобіля було виявлено та вилучено грошову банкноту, яку в подальшому визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Зазначає, що у клопотанні про накладення арешту на майно було зазначено про необхідність та доцільність накладення арешту, оскільки він є необхідним для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, збереження слідів вчинення кримінального правопорушення та відповідно збереження речових доказів. Вважає, що слідчий суддя своє рішення належним чином не обґрунтував, а тільки зазначив про недоведеність того, що грошова банкнота є знаряддям вчинення правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються. Зауважує, що грошові кошти є не знаряддям, а предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. Вказує, що слідчим суддею не взято до уваги доводи слідчого, підтверджені матеріалами провадження, про реєстрацію повідомлення про факт надання неправомірної вигоди громадянкою ОСОБА_8 . Також зазначає, що в матеріалах провадження наявний відеозапис із нагрудної камери поліцейського , яким зафіксовано походження в службовому автомобілі вказаних грошових коштів, що безпосередньо підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення та необхідність визнання даної банкноти предметом вчинення злочину. Вважає, що слідчий суддя не в повній мірі дослідив матеріали клопотання слідчого та кримінального провадження. Наголошує, що таке рішення перешкоджає подальшому провадженню.

Ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні від 05 листопада 2019 року № 0000462.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що в судовому засіданні слідчим не доведено, що грошова банкнота номіналом 500 (п`ятсот) гривень, № З З7731488 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберігає на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу, наголошував на наявності підстав для накладення арешту на майно.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової ухвали.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 131-132 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В той час, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, слідчий суддя не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту майна.

На думку суду апеляційної інстанції, зміст клопотання про накладення арешту на майно дає достатні підстави для висновку, що дане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, та стороною обвинувачення дано належне обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий у клопотанні посилається на необхідність накладення арешту з метою збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як зазначено у ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вказує слідчий у клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі, досудовим розслідуванням встановлено, що 04 листопада 2019 року близько 19.40 год. в с. Ямниця Тисменицького району по вул. Галицька т.в.о. начальника СРПП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 було зупинено автомобіль марки «Ніссан», номерний знак НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_8 пропонувала та надала працівникові поліції неправомірну вигоду в розмірі 500 грн за непритягнення її до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Цього дня під час проведення огляду місця події з салону службового автомобіля «Mitsubishi Outlander», номерний знак НОМЕР_2 , було виявлено та вилучено грошову банкноту номіналом 500 (п`ятсот) гривень, № З З7731488, яку упаковано в спец.пакет № 7152471.

05 листопада 2019 дану грошову банкноту визнано речовим доказом, про що винесено відповідну постанову.

Прокурор наголошує, що грошові кошти є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на наведені слідчим та встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи положення ч. 1 ст. 98 КПК України, грошова банкнота номіналом 500 (п`ятсот) гривень, № З З7731488, є речовим доказом, що в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні № 0000462 від 05 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 369 КК України.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, матеріалами клопотання слідчого та доводами прокурора підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, даних про настання особливих негативних наслідків для осіб від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошової банкноти під час апеляційного розгляду не здобуто.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання не в повній мірі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а доводи апеляційної скарги про наявність підстав для накладення арешту на майно знайшли своє підтвердження.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити, накласти арешт шляхом позбавлення права використання та розпорядження на тимчасово вилучене майно грошову банкноту номіналом 500 (п`ятсот) гривень, № З З7731488, яку упаковано у спец. пакет № 7152471.

Виконання ухвали покласти на слідчого слідчого відділення Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5