Справа № 466/3011/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/845/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000372 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, якою продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та на ухвалу про виправлення описки,

за участю:

прокурора Львівської МП №1 - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

встановила:

Захисник-адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги на ухвалу Шевченківського районного суду Львівської області від 08.08.2019, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 діб, а саме до 09 жовтня 2019 року включно (а.с. 55-56) та на ухвалу від 08.08.2019 про виправлення описки у вищевказаній ухвалі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції; скасувати ухвалу суду першої інстанції; відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою; ухвалити нову ухвалу якою змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово.

Щодо пропущеного строку апеляційного оскарження, то такий пропущений у зв`язку з обставинами, які являються істотними перешкодами, що унеможливили вчасної подачі апеляційної скарги на ухвалу від 08.08.2019. Такий пропуск строку відбувся у зв`язку з тим, що повний текст даної ухвали був проголошений 12.08.2019 і цього ж числа адвокатом ОСОБА_10 було подано клопотання до Верховного Суду про направлення справи до іншого суду апеляційної інстанції, однак таке клопотання було залишено без задоволення.

Щодо ухвали суду першої інстанції, то сторона захисту вважає її незаконною та необґрунтованою.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується на 4 ризиках передбачених ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому крім доводів, якими підтверджує обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, які не зовсім відповідають дійсним обставинам справи та в окремих випадках є перебільшеними, сторона обвинувачення не наводить жодних обставин, якою би підтверджувались наявність хоча би одного із згаданих ризиків.

Апелянт вважає, що при відсутності підтвердження зазначених вище ризиків суд переслідує мету тримання ОСОБА_6 під вартою, яка забезпечить погіршення здоров`я і заважатиме обвинуваченому збирати докази на спростування обвинувачення. Судом першої інстанції навіть не розглядався варіант можливості застосування до ОСОБА_6 біль м`якого запобіжного заходу, що є істотним порушенням положення ч. 5 ст. 176 КПК України. При цьому стороні захисту не надається аргументованих доказів того факту, що тримання під вартою обвинуваченого переслідує саме легітимну мету. Суддя не взяла до уваги, що обраний стороною обвинувачення запобіжний захід є вийнятковим, а також не обґрунтувала чому при наявних, на її думку, ризиках до обвинуваченого не може бути застосований цілодобовий домашній арешт.

Апелянт зазначає, що суд зобов`язаний не ігнорувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які мали і мають місце та які постійно заявляються стороною захисту, зокрема щодо наявності у ОСОБА_6 дружини та трьох дітей, з яких одна є інвалідом. Наголошує, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, тяжкість обвинувачення, не можуть бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.

У зв`язку з цим судом першої інстанції незаконно продовжено тримання під вартою обвинуваченого та не виконано приписів ч.3 ст.176, п.3 ч.1 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить (наказує) поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу суду першої інстанції від 08.08.2019 про продовження строку тримання його під вартою та про виправлення описки у даній ухвалі.

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, завідомо неправосудною. Покликається, що суддя ОСОБА_11 не мала права розглядати дану справу. У справі відсутні належні докази, які б підтверджували ризики на які, в клопотанні покликається, прокурор.

Зазначає, що судом першої інстанції були порушенні норми процесуального та матеріального права, які в суді апеляційної інстанції необхідно усунути дослідивши технічні записи засідання.

Апелянт покликається, що суддя протиправно постановила рішення про виправлення описки в ухвалі підготовчого засідання. Свавілля судді полягає у незаконній зміні часу затримання ОСОБА_6 на час який де-факто і де-юре не вправі встановлювати у підготовчому засіданні. Таким чином порушуючи принципи субсидіарної ролі суду та принцип правової визначеності, тобто в порушення ст.ст. 7-1, 27 КПК України, ст. 5 КК України, ст. 58 Конституції України сталої практики суду з однаковим застосуванням закону, незаконно ухвалила здійснення відліку продовженого терміну тримання під вартою ОСОБА_6 не з 08.08.2019 а з 12.08.2019. Таким чином рішення є незаконним, крім того рішення не скріплене підписом судді, волею судді обмежено в праводієвій здатності на невизначений строк.

Суддя першої інстанції мотивувала свою ухвалу про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що ОСОБА_6 органом досудового слідства обвинувачуються у вчиненні злочину середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. В ході досудового розслідування щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, та який відповідно до ухвали суду закінчується 11 серпня 2019 року о 13.50 год.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд першої інстанції вважав недоцільним застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на думку суду, недостатньо обґрунтовані та заявлені передчасно.

В ухвалі суду першої інстанції від 08.08.2019 про виправлення описки в мотивувальній частині зазначено: « Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.08.2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст. 345 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 серпня 2019 року - до 10 жовтня 2019 року до 13 год. 50 хв. - включно.

Судом встановлено, що після виготовлення та проголошення тексту ухвали (вступної та резолютивної частини) її підписання, виявилась технічна описка, а саме не вірно обраховано строк тримання під вартою, а саме вказано строк тримання під вартою на 60 днів з 12 серпня 2019 року - до 10 жовтня 2019 року до 13 год. 50 хв. включно, натомість необхідно було зазначити з 11 серпня 2019 року з 13 год. 51 хв. до 09 жовтня 2019 року до 13 год. 51 хв. включно».

У резолютивній частині суддя виправила описку і зазначила, що продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів з 11 серпня 2019 року з 13 год. 51 хв. до 09 жовтня 2019 року до 13 год. 51 хв. - включно.

Заслухавши доповідача, думку захисників, підтриману обвинуваченим ОСОБА_6 , про задоволення апеляційних скарг, міркування прокурора, яка просила залишити без задоволення апеляційні скарги захисника обвинуваченого та обвинуваченого, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску апелянтами строку на подачу апеляційних скарг знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 , та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, який відповідно до ухвали суду закінчувався 11 серпня 2019 року о 13.50 год.

Під час підготовчого судового розгляду справи враховано думку потерпілих щодо міри запобіжного заходу з посиланням на практику Європейського суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У зв`язку з цим судом першої інстанції встановлено недоцільність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням доводів прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати.

Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися, обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що покликання прокурора в клопотанні не відповідають дійсності щодо наявності ризиків у переховуванні обвинуваченим від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також враховано винятковість застосування запобіжного заходу саму у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою в умовах установи виконання покарань, зокрема по стану здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Наявність соціальних зв`язків, на які покликається обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах зокрема те, що обвинувачений має сталі та тісні соціальні зв`язки, проживає за місцем реєстрації разом з сім`єю, має трьох дітей, одна з яких є інвалідом, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Що стосується покликань обвинуваченого в апеляційній скарзі на ухвалу судді про виправлення описки від 08.08.2019, то в суді апеляційної інстанції з`ясовано, що суд з власної ініціативи виправив технічну описку в ухвалі підготовчого судового засідання від 08.08.2019 не змінюючи при цьому суті змісту ухвали.

Статтею 379 КПК України передбачено, що суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Таким чином суддя при винесені ухвали про виправлення описки діяла в межах та у відповідності до чинного КПК України.

Під час судового розгляду апеляційних скарг по даній справі громадянки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 подали суду, у відповідності до вимог ст. 180 КПК України, заяви про передачу на особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_6 .

У статті 180 КПК України зазначено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Особиста порука заснована на довірі до поручителя з боку слідчого судді чи суду, яка ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті. Довіра до поручителя полягає у наявності характеристики з постійного місця праці, проживання, наявність постійного місця та умов проживання, враховується і сімейний стан поручителя.

Кількість поручителів Кодексом не обмежена. У кожному конкретному випадку слідчий суддя чи суд визначає достатню кількість поручителів для забезпечення дотримання запобіжного заходу.

Законодавство не обмежує право особи виступити поручителем. Це право гарантоване Кримінальним процесуальним кодексом, не залежно від того, яку посаду займає ця особа. Головне, щоб дана процедура відповідала критеріям, визначеним Кодексом.

Тобто передача обвинуваченого під особисту поруку полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Однак суду апеляційної інстанції поручителі не надали доказів на підтвердження способу виконання обвинуваченим покладеним на нього обов`язків у разі застосування до нього особистої поруки, а саме можливості уникнення ризиків зазначених в клопотанні прокурора. Також поручителями не було висловлено свого відношення до підписання ними письмового зобов`язання щодо взятих на себе зобов`язань і готовність нести відповідальність, у разі невиконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення даних заяв.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувані ухвали суду першої інстанції є законними, обґрунтованими, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника, щодо зміни продовженого запобіжного заходу, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :
Поновити захиснику ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції від 08.08.2019.

Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09.10.2019, включно - залишити без змін.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2019 року про виправлення описки залишити без змін.

У задоволені заяв громадян ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: