Єдиний унікальний номер справи 185/8226/18
Провадження № 1-кп/185/223/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002988 від 21 листопада 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23 серпня 2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

17 вересня 2013 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області іспитовий строк скасований, направлений у виправну колонію на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

-20 грудня 2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднаний невідбутий строк за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2012 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 7 місяців позбавлення волі.

-11 січня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

-28 грудня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року і за сукупністю вироків остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 21 листопада 2016 року, знаходячись біля буд. 40 по вул. Центральній м. Павлограда Дніпропетровської області, помітив предмет, який є запалом ручної гранати УЗРГМ, який відноситься до категорії боєприпасів та конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, спорядженим корпусом ручної осколкової, наступальної гранати РГД-5, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний до здійснення вибуху. Оглянувши вказаний предмет і впевнившись, що він належить до категорії боєприпасів та вибухових речовин, а також придатний для здійснення вибуху, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на зберігання та придбання боєприпасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Маючи та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання, зберігання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_3 , який будучи обізнаний про властивості та призначення вибуху, як боєприпасів, вибухових речовин взяв придбав, знайдений запал ручних гранат УЗРГМ, який відноситься до категорії боєприпасів та конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, спорядженим корпусом ручної осколкової, наступальної гранати РГД-5, який відноситься до категорії вибухових речовин в кількості 1 штуки, і переніс та сховав на теплотрасі (під плитами) біля буд. № 40 по вул. Центральній м. Павлограда Дніпропетровської області, де сховавши, став незаконно без передбаченого п. 9 «Положенням про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року дозволу, порядок отримання якого визначений в Інструкції, затвердженій наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, усвідомлюючи що в нього такий дозвіл відсутній, зберігати до 21 листопада 2016 року.

21 листопада 2016 року в період часу з 14 години 05 хвилин до 14 години 35 хвилин під час огляду місця події, а саме теплотраси (під плитами) біля буд. № 40 по вул. Центральній м. Павлограда Дніпропетровської області, у ОСОБА_3 вилучено предмет, який є запалом ручних гранат УЗРГМ, який відноситься до категорії боєприпасів та конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, спорядженим корпусом ручної осколкової, наступальної гранати РГД-5, який відноситься до категорії вибухових речовин, які придатні для здійснення вибуху.

Таким чином, ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерством Внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, придбав та зберігав боєприпаси, вибухові речовини без передбаченого законом дозволу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України як носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро кається у вчиненому, пояснив, що 21 листопада 2016 року, знаходячись біля буд. № 40 по вул. Центральній м. Павлограда Дніпропетровської області, він помітив запал ручної гранати УЗРГМ, споряджений корпусом ручної осколкової, наступальної гранати РГД-5, переніс та сховав на теплотрасі під плитами. 21 листопада 2016 року вказаний запал ручних гранат був вилучений працівниками поліції. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України просив подальше судове слідство по кримінальному провадженню не проводити.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, дійшов висновку, що ОСОБА_3 винний у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується за обставин, які вказані вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушень вважає доведеною.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше судимий, вчинив у відповідності до ст. 12 КК України тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Суд приходить до висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд вважає, що покарання обвинуваченому необхідно призначити в межах санкцій статті, за якою він обвинувачується, у вигляді позбавлення волі.

Суд враховує, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року, і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, обвинувачений вчинив 21 листопада 2016 року, тобто до постановлення попереднього вироку, а саме вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, зарахувавши в строк відбуття покарання часткове відбуте покарання за попереднім вироком з 23 листопада 2016 року по 30 жовтня 2019 року.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обрано, останній в порядку ст. 537 КПК України був тимчасово залишений в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання № 4» до набрання вироком законної сили в даному кримінальному провадженні.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання № 4».

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати на проведення дактилоскопічної експертизи № 20/4.6-36 від 24 січня 2017 року в сумі 703 грн. 68 коп., вибухотехнічної експертизи № 28/5.2-375 від 13 січня 2017 року в сумі 527 грн. 76 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання № 4» до набрання вироком законної сили, взявши під варту у залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 30 жовтня 2019 року.

Зарахувати часткове відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року в строк покарання ОСОБА_3 з 23 листопада 2016 року по 30 жовтня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення судових експертиз у сумі 1231 (одна тисяча двісті тридцять одна) грн. 44 коп. на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1