№ 1 кс/756/3058/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0006985 від 23 вересня 2019 року за ст. 348 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0006985 від 23 вересня 2019 року за ст. 348 КК України.
Слідчим у клопотанні зокрема зазначено, що 22.09.2019, близько 21 години 45 хвилин, за адресою: м. Київ, просп. Мінський, 20-А, невстановлена особа, здійснила посягання на життя працівника правоохоронного органу ОСОБА_5 під час виконанням ним своїх службових обов`язків.
Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що 22.09.2019, під час огляду місця події за адресою: м. Київ, просп. Мінський, 20-А, було виявлено та вилучено наступне майно, а саме: мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору, мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору, мобільний телефон марки «Хюавей» світло-коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 на автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_7 на автомобіль марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобілю марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , пластикова картка «СКАРБНИЦЯ» ВР002091079, пластикова картка НОМЕР_3 , сім карта «Лайфселл», пластикова картка від сім карти «Лайфселл» НОМЕР_4 , картка «Ощадбанк» НОМЕР_5 , картка «Ощадбанк» НОМЕР_6 , картка «Приват Банк» НОМЕР_7 , картка «Альфа Банк» НОМЕР_8 , картка «Приват Банк» НОМЕР_9 , грошові кошти у розмірі 602 долари США, грошові кошти у розмірі 1158 гривень.

В подальшому, вищевказане вилучене майно постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 від 23.09.2019 визнано речовими доказами кримінальному провадженні № 0006985 від 23.09.2019 року за ст. 348 КК України.

З огляду на викладене, слідчий своїм клопотанням піднімає питання щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 22.09.2019 під час огляду місця події за адресою: м. Київ, просп. Мінський, 20-А, у вигляді заборони користування, розпорядження та відчуження.

Прокурор та/або слідчий в судове засідання не з`явились, при цьому прокурор подала до суду заяву, у якій просила судове засідання проводити за її відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити. Разом з цим, повідомила, що вказане кримінальне провадження передано до СУ ГУНП у м. Києві на підставі постанови про визначення підслідності, тому надати будь-які документи на майно при розгляді даного клопотання не має можливості.
Представник власника майна в судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, у якій просить проводити судове засідання у його відсутність, проти задоволення клопотання заперечує, оскільки вилучені речі ніякого відношення до даного кримінального провадження не мають.
Дослідивши клопотання та матеріали, якими слідчий обґрунтовує клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні слідчий вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно необхідність збереження речових доказів.
Разом з цим, з матеріалів, якими слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не убачаються підстави вважати, що майно та грошові кошти, вилучені під час огляду місця події мають ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема були предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуті внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України.
Винесення постанови від 23.09.2019 про визнання вилученого майна та грошових коштів речовими доказами, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не мотивована та не звільняє слідчого або прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.
Як убачається з заяви прокурора, кримінальне провадження передано до СУ ГУНП у м. Києві для визначення підслідності, а тому додаткових документів в обґрунтування клопотання про арешт майна не вбачається за можливе надати.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для наклад ення арешту не доведені, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0006985 від 23 вересня 2019 року за ст. 348 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1