ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1256/17 Номер провадження 11-кп/814/491/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0001714, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2018 року відносно

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця х. Ново- Моісєєвський, Пролетарського району Ростовської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , без реєстрації місця проживання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ст. 115 ч.1 КК України і призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 постановлено обчислювати із часу взяття від варту - з 27 вересня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення експертизи в сумі 15513 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тринадцять ) гривень 67 коп.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин за таких обставин.

26 вересня 2017 року близько 22 год. ОСОБА_7 , правомірно перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час вживання спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання наслідків у виді смерті, взяв зі столу ніж та завдав останньому лезом ножа удар у місце розташування життєво важливих органів - в область передньої поверхні лівої половини грудної клітини, серця, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення передньої грудної стінки з пораненням передсердя; тампонада серцевої сорочки (перикарда), які згідно висновку судово-медичної експертизи №404 від 11.10.2017 року по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, усвідомлюючи, що внаслідок його дій з невідворотністю настане смерть, ОСОБА_7 втік з даного житлового будинку, залишивши ніж у грудній клітині ОСОБА_10 .

Однак, виконавши вказані дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними і достатніми для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 було надано своєчасну медичну допомогу.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2018 року щодо нього скасувати та кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 121 КК України чи за ст. 123 КК України, посилаючись на те, що умислу на заподіяння смерті потерпілому він не мав, а просто хотів його вдарити через те , що він ображав його дружину. Наполягає на тому , що не цілився в серце потерпілого , а бив на «отмаш».

Адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду щодо нього змінити в частині призначеного покарання та застосувати до обвинуваченого ст. 69 КК України і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом не враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин: сильна образа з боку потерпілого; сприяння надання медичної допомоги останньому, чим відвернув негативні наслідки скоєного ним злочину; відшкодування шкоди потерпілому; позиція потерпілого, який претензій до обвинуваченого не мав та просив його суворо не карати.

Прокурор в принесеній апеляції просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 8 років.

На переконання принесеної апеляції вказує , що судом , при призначенні покарання , не враховано те , що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин , за який передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі, те, що він раніше неодноразово був засуджений за вчинення тяжких , судимість за які не погашена починаючи з 2007 року, та вчинив злочину у стані сп`яніння.

Позиції учасників судового провадження

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити. Заперечували з приводу задоволення апеляції прокурора.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора , що приймав участь в суді першої інстанції підтримав та просив задовольнити. Заперечував з приводу апеляції захисника та обвинуваченого.

Мотиви суду
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в цілому дотримався зазначених вимог закону.

Так , судом було повно та правильно встановлено фактичні обставини по справі щодо факту вчинення закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого, винуватості в цьому обвинуваченого та надано їм правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій та необхідність їх перекваліфікації на ч. 1 ст. 121 чи на ст. 123 КК України , колегія суддів вважає безпідставними. Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання. Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 , ч. 1 ст. 115 КК України , суд першої інстанції послався , зокрема , на показання самого обвинуваченого; потерпілого , протокол огляду місця події від 27.09.2017 року ; довідку Великобагачанської ЦРЛ 27.09.2017 року; протокол огляду речей ОСОБА_10 ; висновки судово-імунологічної експертизи речових доказів, судової трасологічної ; судово-цитологічної ; судово-медичної та додаткової судово-медичної експертиз та інші докази в сукупності на які послався суд першої інстанції. Зокрема, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 судом встановлено, що в ході розпивання спиртних напоїв потерпілий ОСОБА_10 ображав його дружину, що образило та розгнівало його . Захищаючи честь своєї дружини він наніс ОСОБА_10 2 удари по обличчю. Коли потерпілий упав на диван наніс один удар ножем «на отмаш», після чого залишив будинок потерпілого. Згідно зі свідчень потерпілого , під час розпивання спиртних напоїв між ним і обвинуваченим виникла сварка через те, що він ображав дружину обвинуваченого, після чого ОСОБА_7 наніс йому два удари в область голови. Потім вони продовжували розпивати спиртні напої. Він знову в розмові ображав співмешканку обвинуваченого. В цей час ОСОБА_7 схопив ніж який знаходився на столі та завдав йому удар у груди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи та додаткової судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , судом першої інстанції встановлено, що в строк та при обставинах, що не суперечать строку і обставинам, встановленим судом, потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення передньої грудної стінки з пораненням передсердя тампонада серцевої сорочки (перикарда), які могли утворитися від однієї точки прикладення сили гостро-ріжучого предмету , також можливо при ударі ножем в область грудної клітки. Виявлені на тілі ОСОБА_10 тілесні ушкодження не характерні для самооборони. Колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд, безпосередньо дослідивши вказані докази, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому , а його дії не були доведені до кінця з причин, які не залежали від його волі. При цьому , суд виходив із встановлених в судовому засіданні обставин вчинення кримінального правопорушення, , враховуючи при цьому спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення: нанесення удару ножем в життєво важливий орган, в грудну клітину, в області розміщення серця, предметом яким беззаперечно можливо заподіяти смерть; силу заподіяного удару, оскільки вся поверхня ножа з довжиною леза 14,5 см. мала накладення речовини бурого кольору схожої на кров, що свідчить про проникнення ножа в грудну клітину на значну глибину.
Правильно місцевим судом враховано свідчення потерпілого ОСОБА_10 , які підтверджують цілеспрямованість нанесення йому обвинуваченим удару ножем. Про направленість умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого вказують також обставини, що передували вчиненню злочину , а саме , сварка між ними , поведінка потерпілого , зокрема те , що він неодноразово ображав дружину обвинуваченого чим однозначно викликав у нього негативний психологічний стан, а також поведінка обвинуваченого після вчинення злочину - не надання будь-якої допомоги після заподіяння тілесних ушкоджень та залишення потерпілого травмованого ножем в грудну клітку одного в будинку в нічний час доби, що унеможливлювало надання допомоги останньому сторонніми особами. Та обставина , що обвинувачений , повернувшись додому повідомив співмешканці про вчинене , яка викликала швидку допомогу , що і сприяло наданню потерпілому вчасної медичної допомоги , не усуває наявності у нього умислу на заподіяння смерті та не змінює правової кваліфікації за ст.115 ч. 1 КК України. Позиція обвинуваченого про те, що він не мав умислу на заподіяння смерті потерпілому та бив на «отмаш» спростовуються вищенаведеними доказами , зокрема висновками судово-медичної та додаткової судово-медичної експертиз , згідно з якими виявлені на тілі ОСОБА_10 тілесні ушкодження не характерні для самооборони. Аналізуючи наведені обставини колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляції обвинуваченого , про відсутність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілого , а тому приходить до висновку , що він бажав або свідомо припускав настання наслідків у виді смерті потерпілому , проте його дії не були доведені до кінця з причин , які не залежали від нього , а тому його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Разом з тим , колегія суддів вважає , що доводи апеляцій сторони захисту щодо призначення занадто суворого покарання та можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України є обґрунтованими. Так , покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочинів , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання , судом встановлено дві пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також , колегія суддів вважає , що поведінка обвинуваченого після злочину, а саме повідомлення про вчинене співмешканці , що сприяло наданню потерпілому вчасної медичної допомоги , є тією обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Вказана обставина , у сукупності із зазначеними вище пом`якшуючими покарання обставинами та даними про особу винного , який хоча і є раніше судимим , проте на даний час має цивільну дружину , яка є вагітною , має на утриманні малолітню дитину , що свідчіть про міцність соціальних зв`язків , а також думкою потерпілого , який не наполягав на суворому покаранні та визнає , що його неправильна поведінка спровокувала злочинні дії обвинуваченого , дає підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі , встановленої в санкції статті , передбаченої ч.1 ст. 115 КК України. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку , що апеляції сторони захисту підлягають частковому задоволенню , а вирок суду першої інстанції підлягає зміні у частині призначеного обвинуваченому покарання з його пом`якшенням , а саме , призначенням покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років.
Із зазначених вище підстав апеляція прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м"якого покарання колегія суддів вважає необґрунтованою та такою , що підлягає відхиленню. В іншій частині вирок суду слід залишити без змін. Керуючись ст.ст.404,405,407,408,419 КПК України колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення;

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково;

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 , змінити в частині призначення покарання;

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення , а особою, яка перебуває під вартою - у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

____________ _______________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4