ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1494/19 Справа № 206/1522/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи Ігренський виправний центр №133 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в судовому засіданні було долучено: - довідку про стягнення та заохочення, відповідно до якої, за період відбування покарання, він має одне заохочення, стягнень не має; - довідку про працевлаштування на виробництві, довідку про доходи та відрахування за виконавчими листами; - характеристику з установи виконання покарань.

Також зазначає, що свою вину він визнав в повному обсязі.

Вказує на те, що наявні в матеріалах провадження документи та відбуття ним 3/4 частини покарання, свідчать про можливість застосування до нього ст.81 КК України.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 рокувідмовлено у задоволенні подання Державної установи Ігренський виправний центр № 133 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ОСОБА_8 на цей час не довів своє виправлення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, не свідчить про те, що він повністю став на шлях виправлення, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_8 зазнає позитивних змін.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_8 , будучи засудженим за аналогічні злочини, тобто за ст. 164 КК України, після звільнень на шлях виправлення не ставав, обов`язки, покладені на нього ст.ст. 75,76 КК України, а також обов`язки умовно-достроково звільненого засуджений не виконав, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 93000 грн., які не відшкодовані та за час відбування покарання не був працевлаштованим, та не надав доказів гарантування працевлаштування в разі дострокового звільнення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до засудженого положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи подання про умовнодострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на цей час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відмовляючи у задоволенні подання, судом обґрунтовано враховано, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто наявність одного заохочення, відсутність стягнень, не свідчить про належне і систематичне позитивне ставлення до праці, оскільки при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення враховуються дані у сукупності з усіма іншими обставинами за весь період перебування у виправній установі.

Судом також було враховано, що ОСОБА_8 з серпня 2017 року по грудень 2017 року працював на власному виробництві, а в 2018 році та 2019 році він не працевлаштований.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку ОСОБА_8 сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо наявності заохочень, позитивної характеристики з установи виконання покарань, відсутності стягнень, підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Також було враховано, що ОСОБА_8 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 93 000 гривень, які на цей час не відшкодовано.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи щодо ОСОБА_8 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 рокущодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4