Провадження № 1-кс/760/9614/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд-Україна Лімітед», на бездіяльність прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0001981, -

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд-Україна Лімітед», на бездіяльність прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0001981.

Скарга обґрунтовується тим, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001981 від 21.06.2017. Процесуальне керівництво здійснюється групою прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України.
У скарзі зазначено, що 27.05.2019 адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед», направила на ім`я начальника першого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 , що є прокурором у кримінальному провадженні №0001981 від 21.06.2017, клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, що належить ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед».
Зазначено, що 10.06.2019 адвокат ОСОБА_3 отримала постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 05.06.2019, якою відмовлено у поверненні тимчасово вилученого майна, що належить ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед», та яке було вилучено під час проведення невідкладного обшуку 05.12.2017.
Таким чином, скаржник вважає, що на даний час порушуються права ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед» на володіння своїм майном, а тому має бути повернуто тимчасово вилучене майно за адресою: Київська область, місто Бориспіль, міжнародний аеропорт Бориспіль, Київська митниця ДФС, склад тимчасового зберігання №1.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед», не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. При цьому, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд справи без її участі, оскільки останнє зловживає своїми правами.

Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові заперечення в яких просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2017 надано дозвіл на проведення обшуку в складських приміщеннях Київської митниці ДФС за адресою: Київська область, місто Бориспіль, міжнародний аеропорт Бориспіль, з метою відшукання та вилучення речей і документів, які мають безпосереднє значення для встановлення істини у справі. Прокурор вважає, що вилучене майно не є тимчасово вилученим, оскільки зазначеною ухвалою прямо надано дозвіл на його відшукання та вилучення.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу.

Наведене положення ст.19 Основного Закону є закріпленням такої вимоги принципу правової визначеності, а, відповідно, і верховенства права, як спеціально-дозвільний тип правового регулювання діяльності органів державної влади. При цьому, вчинення державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно з ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Виходячи з викладеного, повноваження слідчого судді на стадії досудового розслідування кримінального провадження визначені лише кримінальним процесуальним законодавством України і, з урахуванням принципу верховенства права та відповідної практики Європейського суду з прав людини, не підлягають розширеному тлумаченню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає, зокрема, у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Як передбачено абз. 1 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2017 проведено обшук в складських приміщеннях Київської митниці ДФС за адресою: Київська область, місто Бориспіль, міжнародний аеропорт Бориспіль. В результаті даного обшуку були виявлені та вилучені речі і документи, перелік яких міститься у протоколі обшуку від 05.06.2018.

Також вбачається, що старшим детективом Національного антикорупційного бюро України 01.04.2019 речі, вилучені речі під час проведеного 05.12.2017 обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні 0001981.

Разом з тим, ч.7 ст.236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Отже, вилучені речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не є тимчасово вилученим майном.

Аналогічну позицію закріплено й в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», в якому, серед іншого зазначено, що результати аналізу судової практики свідчать про те, що володільці вилученого майна або їх представники досить часто у відповідних скаргах порушують питання повернення майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук. Слідчі судді у таких випадках обґрунтовано відмовляють у задоволенні скарг, оскільки вилучення майна, яке відповідає передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК ознакам, у такий спосіб не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК.

Слідчим суддею встановлено, що зі змісту ухвали від 06.12.2017 вбачається, що слідчий суддя при надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою оцінив доцільність проведеного обшуку слідчим в порядку ст. 233 КПК України та задовольнив клопотання слідчого.
Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що ухвалою слідчого судді від 06.12.2017 прямо надано дозвіл на вилучення вказаних речей, що містять сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе значення для його розкриття, слідчий суддя вважає, що, всупереч твердженню адвоката ОСОБА_3 , дане майно не є тимчасово вилученим та не підлягає накладенню арешту в порядку ч. 5 ст. 171 КПК.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги щодо зобов`язання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 повернути майно, яке належить ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед», що було вилучене під час проведення невідкладного обшуку 05.12.2017 за адресою: Київська область, місто Бориспіль, міжнародний аеропорт Бориспіль, Київська митниця ДФС, склад тимчасового зберігання №1, слід відмовити.

Разом з цим, скаржник в свої скарзі просить визнати протиправною бездіяльність прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 щодо неповернення майна, яке належить ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед», а також скасувати постанову прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання щодо повернення тимчасово вилученого майна від 05.06.2019.
Слідчий суддя, на вказані вимоги скаржника, вважає за доцільне зазначити наступне.
Згідно з ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Положеннями ч.1 ст.303 КПК України чітко визначено, які саме рішення, дії, бездіяльність слідчих та прокурорів можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні, а щодо інших дій, рішень, бездіяльності такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді.

Згідно з ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Виходячи з викладеного, повноваження слідчого судді на стадії досудового розслідування кримінального провадження визначені лише кримінальним процесуальним законодавством України і, з урахуванням принципу верховенства права та відповідної практики Європейського суду з прав людини, не підлягають розширеному тлумаченню.

Таким чином, слідчий суддя під час розгляду скарги в порядку ч.1 ст. 303 КПК України не має повноважень на скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання щодо повернення тимчасово вилученого, оскільки такі повноваження не надані слідчому судді нормами КПК України, що унеможливлює її оскарження до слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, законодавством України, зокрема статтею 307 КПК України встановлено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які він уповноважений постановити за результатами розгляду скарги, що унеможливлює задоволення скарги в частині визнання протиправною бездіяльність прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 щодо неповернення майна, яке належить ТОВ «Інтертрейд-Україна Лімітед», а тому в цій частині скарги слід відмовити.

Таким чином, слідчий суддя вважає необхідним відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_6 , оскільки викладенні в скарзі обставини є спростованими та таким, що не підтверджують матеріалами скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 19, 41 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 9, 22, 25, 26, 167,169, 171, 236, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд-Україна Лімітед», на бездіяльність прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0001981.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1