УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

25 липня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

При секретареві ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0006467 від 03.06.2015 року відносно ОСОБА_6 закрито.

Суд першої інстанції прийшов до такого висновку, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , а саме з травня 2015 року - минуло понад три роки, при цьому, в судовому засіданні не було встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання обвинуваченого з приводу звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а тому, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, судом прийнято рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
______________________________________ Справа № 761/24254/15-к Апеляційне провадження:11-кп/824/1752/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_8 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .
Не погодившись зі вказаним рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.

Суд першої інстанції приймаючи ухвалу суду від 16 квітня 2019 року, пославшись на ст. 49 КК України, залишив поза увагою ч. 5 ст. 74 КК України, де вказано, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України, яка зобов`язує суд першої інстанції, за вказаних обставин, при розгляді справи по суті винести вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_6 з призначенням йому покарання та з подальшим звільненням його від покарання, а не як зазначає суд у своїй ухвалі про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, що свідчить про істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.

Потерпілий також зазначає, що судом необґрунтовано залишено без розгляду його цивільний позов, заявлений до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди у сумі 2 850,97 грн., та моральної шкоди - 20 000 грн., всього у розмірі 22 850,97 грн., який був поданий потерпілим ОСОБА_7 до суду відповідно до вимог ст. ст. 127-129 КПК України.
Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був винести вирок згідно до вимог ст.ст. 368-374 КПК України, у якому також вирішити питання щодо поданого ОСОБА_7 цивільного позову.
На цих підставах апелянт ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, з подальшим закриттям кримінального провадження № 0006467 від 03 червня 2015 року, при цьому залишивши без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 заявленого до обвинуваченого ОСОБА_6 , та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступи потерпілого на підтримку апеляційних доводів, обвинуваченого - проти їх задоволення, прокурора, який підтримав доводи апелянта, дослідивши у визначених межах докази, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, в тому числі й письмовими запереченнями обвинуваченого на апеляційну скаргу потерпілого, судова колегія визнає наступне.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, воно надійшло до суду першої інстанції 26 серпня 2015 року з обвинувальним актом (т. 1, а. с. 1).

Того ж дня було проведено автоматизований розподіл кримінального провадження (т.1, а. с. 14) та його учасники повідомлені про час та місце проведення підготовчого засідання.

В результаті підготовчого засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні був повернутий прокуророві ухвалою від 15 вересня 2015 року (т.1, а. с. 48)

10 листопада 2015 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва була задоволена апеляційна скарга прокурора, ухвалу суду першої інстанції скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

В подальшому тривав судовий розгляд справи, були допитані обвинувачений і потерпілий, а також низка свідків, досліджені матеріали кримінального провадження, до засідання від 16 квітня 2019 року, коли від обвинуваченого надійшло клопотання про закриття відносно нього цього кримінального провадження зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставах ст. 49 КК України, і це клопотання суд задовольнив після з`ясування позиції прокурора, який не мав заперечень щодо задоволення клопотання та потерпілого, який був проти його задоволення (т.2, а. с. 59-60).

При цьому суд послався саме на п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, яким встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Таким чином, виносячи ухвалу про задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, суд першої інстанції вже тим самим допустив неправильне застосування норми закону про кримінальну відповідальність, оскільки ч.1 ст. 49 КК України прямо вказує на можливість застосування її положень лише якщо від дня вчинення злочину пройшли встановлені цією правовою нормою строки до дня набрання вироком чинності, бо вирок у цьому кримінальному провадженні винесено не було, отже і чинності він не набирав.

ч.5 ст. 74 КК України, на що правильно звернув увагу в апеляційній скарзі потерпілий, також надає суду можливість звільнити особу, але не від кримінальної відповідальності, як вчинив у цьому випадку суд першої інстанції, а від покарання, лише за вироком суду, а не ухвалою.

Вже зі вказаних підстав оскаржена потерпілим ухвала суду першої інстанції, в силу п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, яка підставою для скасування або зміни вироку визнає, крім іншого неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, підлягає скасуванню.

ч.3 ст. 314 КПК України надає право суду в підготовчому засіданні закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених, зокрема ч. 2 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, але таке право надається суду лише на стадії підготовчого засідання, а не під час судового розгляду.

В усіх інших випадках закон передбачає можливість звільнити обвинуваченого у зв`язку зі скінченням встановлених строків давності винятково від покарання, після ухвалення вироку

Крім того, в апеляційному засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування і тривалого розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не лише не визнавав своєї провини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а й відстоював винуватість у тому, що сталося самого потерпілого та ще двох осіб, наполягаючи на притягнення до кримінальної відповідальності саме цих осіб, і стягнення з них на його користь моральної та матеріальної шкоди, акцентував увагу на істотні, на його переконання, суперечності в досліджених судом доказах, ці ж міркування він висловив в письмових запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого та виступаючи безпосередньо в суді апеляційної інстанції, наполягаючи на необхідності проведення в апеляційному засіданні повного дослідження всіх доказів.

У задоволенні цього клопотання ОСОБА_6 судова колегія відмовила, бо позбавлена права виходити за межі апеляційних вимог, сам обвинувачений апеляційної скарги не подавав, навпаки просив залишити оскаржену потерпілим ухвалу без змін, а суд першої інстанції фактично дослідження доказів не завершив і судова колегія не має компетенції досліджувати ті докази, які не були досліджені судом першої інстанції.

Встановлено в апеляційному засіданні також те, що суд першої інстанції, приймаючи клопотання ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності, правові наслідки задоволення цього клопотання нікому не пояснював, чим, на переконання судової колегії істотно порушив також права обвинуваченого, а залишивши без розгляду позовні вимоги потерпілого - істотно порушив також і його права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є також підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказані вище порушення кримінального процесуального закону судова колегія визнає істотними і, незважаючи на те, що в положеннях ст. ст. 412 та 415 КПК України саме такі порушення не зазначені, вважає за необхідне, скасовуючи оскаржену потерпілим ухвалу суду першої інстанції, призначити новий розгляд у цьому ж суді, керуючись при цьому положеннями ст. 9 КПК України та виходячи з того, що сам суд апеляційної інстанції усунути допущені порушення, в тому числі права на захист, прав потерпілого, неповноти судового дослідження доказів не може.

При новому розгляді суд першої інстанції має вжити заходів до усунення відзначених у цій ухвалі недоліків та прийняття по суті кримінального провадження законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України задовольнити.

Вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: