Справа № 527/563/19
провадження № 1-кп/527/97/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Глобине кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000893 від 11 грудня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине Полтавської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
раніше судимого:
- 04.02.2010 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ст. 357 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 24.06.2011 року Глобинським районним судом Полтавської області за ст. 124, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців;
- 24.04.2014 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 393, 71 КК України до 6 років позбавлення волі; 28.04.2016 року звільнений з Львівської виправної колонії № 48 по відбуттю покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Глобинського районного суду Полтавської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки термін дії останнього закінчується 20 жовтня 2019 року, посилаючись на те, що ризики, які існували під час його обрання та під час його продовження не змінилися, а саме з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений в судовому засіданні стосовно клопотання прокурора прохав покласти на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою визначається судом з урахуванням обставин, викладених в ст.ст.177, 178 КПК України.
Судом встановлено наступне.

Як вбачається з ухвали Глобинського районного суду Полтавської області стосовно ОСОБА_5 , строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 20 жовтня 2019 року.

Пунктом 1 ст. 5 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, законного арешту або затримання особи для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом, і відповідно до процедури, встановленої законом.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 застосований рішенням суду, тобто у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством України.

Як в вбачається зі статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості із застосуванням насильства. При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Зазначене вище свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду. Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який потребує значного проміжку часу для його закінчення, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , який є раніше судимою особою, обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості, які відповідно до ч. 3 ст. 296 КК України караються позбавленням волі на строк від 2 до 5 років.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії».

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, суд вважає, що з огляду на встановлені судом ризики та особу ОСОБА_5 , який роботи та стабільного доходу немає, перебуваючи під домашнім арештом порушив умови його відбування, кілька разів був відсутній за місцем свого проживання, виключає можливість виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та процесуальних рішень, і в сукупності з встановленими обставинами не дає підстав для застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави і домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, враховуючи матеріали кримінального провадження, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 Кримінально-процесуального кодексу України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 20 жовтня 2019 року, приймаючи до уваги те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити строком на шістдесят днів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 369, 372 КПК України, -
УХВАЛИВ :
Клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Глобине Полтавської області, українцю, громадянину України, з професійно-технічною освітою, розлученому, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючому, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше судимому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 грудня 2019 року включно, без визначення розміру застави.

Розгляд справи відкласти до 14 год. 00 хв. 10 грудня 2019 року.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок чи інше судове рішення, яким закінчилось провадження у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1