Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 485/991/19
Провадження № 1-кп/490/835/2019
У Х В А Л А

12 липня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Піски Баштанського району Миколаївської області, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Центральним районним судом міста Миколаєва проведене підготовче судове засідання у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

2. Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав, що поданий до суду обвинувальні акти відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема - містить достатній виклад обставин вчинення кримінального правопорушення, та викладені в обвинувальному акті обставини дають повну уяву про всі елементи складу злочину, що інкримінується обвинуваченому.

Водночас прокурор просила продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, спираючись про те, що інший запобіжний захід не не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

3. Обвинувачений та його захисник під час підготовчого судового засідання проти призначення справи до розгляду у судовому засіданні не заперечували

В той же час, вони заперечували проти продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, спираючись про те, що запобігти вказаним прокурором ризикам є можливо без застосування найбільш суворого запобіжного заходу. Обвинувачений та його захисник просили про зміну обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу на менш суворий.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

6. 05 липня 2019 року на розгляд Центрального районного суду міста Миколаєва з Миколаївського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000087 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

Після реєстрації у суді кримінальному провадженню на підставі цього обвинувального акту був присвоєний єдиний унікальний номер 485/991/19.

7. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин

11.04.2019 о 15:15 год. на залізничному вокзалі м. Миколаїв [він], перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сів до потягу № 376 сполученням Херсон-Харків. Зайнявши згідно квитка полицю № НОМЕР_1 , ОСОБА_6 бачив, що на сусідній полиці № НОМЕР_2 лежав ОСОБА_8 , який в той час відпочивав. З невстановлених під час досудового розслідування мотивів у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .. Реалізуючи свій злочинний умисел та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, спрямованих на позбавлення життя іншої людини, суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті та бажаючи їх настання, знаходячись у вагоні № 13 потягу № 376 зі сполученням Херсон-Харків, приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 ножем, який мав при собі, умисно наніс ОСОБА_8 один удар в область шиї зліва, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді ножової колото-різаної рани бокової поверхні шиї зліва. Продовжуючи свої умисні злочинні протиправні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_8 та супроводжуючи їх словесними погрозами вбивства, ОСОБА_6 намагався повторно нанести потерпілому удар ножем в область шиї, однак останній, захищаючись, виставив свою ліву руку, в результаті чого ОСОБА_6 влучив ножем потерпілому в ліву долонь, таким чином спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді наскрізної колото-різаної рани лівого зап`ястя.
В цей час потерпілий ОСОБА_8 відштовхнув від себе ОСОБА_6 та намагався відібрати ніж, який останній продовжував утримувати в руках. При цьому в ході боротьби ОСОБА_6 було спричинене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва з пошкодженням серця. Лише після поранення ОСОБА_6 припинив свої умисні протиправні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_8 , тобто з незалежних від його волі причин не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Ці дій ОСОБА_6 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто замах на протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця.

8. Ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_9 від 15 травня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 червня 2019 року.

11 червня 2019 року тим же слідчим суддею строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений до 13 липня 2019 року включно.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя виходив з наявності ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду та слідства, протиправно впливати на свідків та потерпілого, продовжити вчиняти злочини.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

9. Відповідно до частини 3 статті 314 Кримінального Процесуального Кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, такі рішення:

-повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

-призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

10. Вимоги до обвинувального акту сформульовані у статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до якої обвинувальний акт, окрім іншого, має містити у собі, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення /пункт 5 частини 2 вказаної статті/.

При цьому Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2013 року у справі № 5-328 к/с 16, яка є обов`язковою для виконання, сформулював правову позицію, відповідно до якої згідно зазначеної норми закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як зазначено у вказаній постанові, аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення (фактична складова);

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3)формулювання обвинувачення.

При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) - фактичної моделі - бо саме правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

При визначені того, чи є виклад фактичних обставин справи належним, Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16 вказав про необхідність керуватись рекомендаціями, що викладені у рішенні Європейського Суду з Прав Людини у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

У вказаному рішенні Європейський Суд з Прав Людини нагадав, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто - про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті "b" частини З статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод /надалі - Конвенції/.

При цьому викладені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають надавати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

11. Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.

Як зазначено у згаданій вище Постанові від 24 листопада 2013 року Верховного Суду України у справі № 5-328 к/с 16, він є підсумковий процесуальним документом, який для суду є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).

12. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та статті 21 Кримінального Процесуального Кодексу України обвинувачений має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено Європейським Судом з Прав Людини у рішенні у справі «Андрій Ісаєв проти Росії», положення «встановленим законом» передбачає не лише законну основу існування суду, але і його склад у кожній конкретній справі (пункт 33). Встановлення правил щодо складу суду є прерогативою національного процесуального законодавства.

Відповідно до статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: професійним суддею одноособово, колегіально судом, або судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

13. Відповідно до статті 384 Кримінального Процесуального Кодексу України у разі обвинувачення особи у вчиненні злочину, кримінальне провадження щодо якого може здійснюватись судом присяжних, прокурор - під час направлення обвинувального акту до суду, а суд - під час підготовчого судового засідання - зобов`язані роз`яснити обвинуваченому можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

14. Відповідно до правової позиції, що сформульована у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/6472/14-к, кримінальне провадження в суді присяжних за своєю правовою природою є особливим порядком кримінального провадження, покликаним забезпечити додаткові гарантії особам, обвинуваченим у вчиненні найбільш тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Залежно від волевиявлення обвинуваченого у справах цієї категорії може застосовуватись одна з двох альтернативних судових процедур: загальний порядок судового розгляду колегією у складі трьох професійних суддів; провадження у суді присяжних.

Законодавча вимога ж щодо роз`яснення особі права на розгляд його справи судом присяжних прокурором при направленні обвинувального акта до суду та судом під час підготовчого судового засідання спрямовані на забезпечення ефективної реалізації обвинуваченим зазначеного права завдяки своєчасній поінформованості і наданні йому реальної можливості ініціювати питання про особливий порядок судового розгляду.

/пункти 45 - 46/

15. Відповідно до частини 3 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

16. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

17. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Аналіз змісту наданого суду обвинувального акту, а також - інших наданих суду матеріалів кримінального провадження, дозволяє прийти до таких висновків.

І. Щодо відповідності обвинувального акту вимогам статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України.

18. У наданому суду обвинувальному акті відсутня вказівка про місце вчинення злочину, тобто - ознаки території, на якій у вказаний в обвинувальному акті час (о 18 годині 30 хвилин) був вчинений злочин.

Вказівка ж в обвинувальному акті на "вагон № 13 потягу № 376" вочевидь не є коректною, оскільки вказує не на певну територію, але - лише на приміщення (до того ж в цьому випадку - рухоме), яке не має прив`язки до місцевості та територію, під час перебування на якій обвинувачений вчинив стверджуваний злочин, не визначає.

Ця обставина в цьому випадку є суттєвою не тільки для усвідомлення обвинуваченим сутності пред`явленого йому обвинувачення, але - для вирішення питання про те, чи має особа, яка затвердила обвинувальний акт, повноваження щодо його затвердження, а орган досудового розслідування, що його склав - повноваження щодо складання обвинувального акту та проведення досудового розслідування у справі.

Останнє ж суттєво впливає на рішення суду про можливість прийняття рішення про призначення справи до розгляду та порядок судового розгляду цього кримінального провадження.

19. Далі, у наданому суду обвинувальному акті відсутня вказівка про мотив вчинення злочину, органи досудового розслідування та публічного обвинувачення обмежились вказівкою про те, що такий мотив не був встановленим.

19.1. Але в цьому випадку мотив вчинення злочину є обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого статтею 115 Кримінального Кодексу України, оскільки у певних випадках він утворює кваліфікуючу ознаку такого злочину.

За такого офіційна версія про такий мотив обов`язково має бути зазначеною в обвинувальному акті, адже без такого зазначення суть висунутого обвинувачення не може бути усвідомленою.

За такого обвинувачення у замаху на вбивстві, що не містить версії щодо мотивів такого, само по собі порушує право обвинуваченого на захист, адже позбавляє його можливості бути детально проінформованим про сутність пред`явленого обвинувачення.

19.2. До того ж, в цьому випадку пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, будучи недостатнім для повного розуміння його змісту, виходячи з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення може бути інтерпретовано й таким чином, що той вчинив замах на вбивство ОСОБА_10 без будь-якої причини.

У разі ж, якщо органи досудового розслідування та публічне обвинувачення виходили з такого, ОСОБА_6 має бути повідомленим про можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Органи досудового розслідування та публічного обвинувачення ж, викладаючи фактичні обставини справи та не вказуючи однозначно мотив вчинення злочину ОСОБА_6 , тим самим порушили його право на розгляд справи справедливим судом, адже позбавили його можливості завдяки вчасній поінформованості отримати реальну можливість ініціювати питання про особливий порядок судового розгляду.

19.3. У випадку ж, якщо органи досудового розслідування та публічне обвинувачення під час складання обвинувального акту в дійсності формували версію про те, що ОСОБА_6 вчинив злочин не без будь-якої причини, наданий суду обвинувальний акт не містить у собі викладення фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, адже не містить причини дій ОСОБА_6 , які прокурор вважав встановленими та з яких виходив, формулюючи версію про вчинення ним злочину.

Отже, виклад в обвинувальному акті фактів матеріальної дійсності, які стали підставою для висунення обвинувачення, не є достатнім для висновку про те, що в цьому випадку обвинувачений є належним чином проінформованими про сутність висунутого відносно нього обвинувачення, отже - тягне порушення прав обвинувачених на захист та на розгляд його справи судом, сформованим відповідно до закону, а за такого - на справедливий суд.
Отже, вимоги пункту 5 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу в цьому випадку істотно порушені.

Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.

Так, стаття 338 КПК України передбачає лише можливість у суді змінити пред`явлене обвинувачення, але в будь-якому разі не дозволяє вперше формулювати обвинувачення за наслідками судового розгляду.

В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачення наразі не є сформульованим; його формулювання за наслідками, вказаними в обвинувальному акті, взагалі не є можливим.

Більше того, наведені вище недоліки обвинувального акту не дозволяють розпочати судовий розгляд на засадах Верховенства права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявні в суді обвинувальні акти, як такі, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків.

ІІ. Стосовно запобіжного заходу, обраного відносно кожного з обвинувачених.

20. В цьому випадку надані суду матеріали не свідчать про те, що, висуваючи обвинувачення ОСОБА_6 , органи досудового розслідування діяли упереджено, без належної ретельності та сумнівності.

Виявлені ж судом недоліки обвинувального акту за певних умов можуть свідчити про брак старанності, але висновків суду про відсутність упередженості не спростовують.

Отже, висунуту обвинуваченому підозру наразі слід вважати обґрунтованою.

21. Сутність же такої підозри зводиться до того, що обвинувачений на ґрунті алкогольного сп`яніння вчинив небезпечні для життя іншої людини дії стосовно сторонньої для нього особи.

Таке вказує, що обвинувачений є схильним до контр продуктивних дій відповідно до спонук, які не можуть бути розумно поясненими, а за такого - належним чином контрольованими.

Отже, в цьому випадку є доведеним ризик того, що обвинувачений може продовжити вчиняти злочин.

22. Окрім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі тривалістю понад 10 років.

Наразі ж він тримається під вартою три місяці; такий строк не є домірним строку покарання, яке може бути йому призначене.

Отже, в цьому випадку є доведеним ризик того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду.

23. Суд також відзначає, що в цьому випадку для запобігання ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів, з огляду на не контрольованість дій обвинуваченого, необхідним є постійний нагляд за його поведінкою, який є можливим лише шляхом застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

При цьому строк перебування обвинуваченого під вартою наразі не є таким, що може вважатись достатнім для виправлення його поведінки такою мірою, що таке дасть змогу змінити відносно нього запобіжний захід на менш суворий.

Наведене у сукупності є достатнім для висновку про те, що в цьому випадку є наявними передбачені законом ризики, запобігти яким інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, не видається за можливе.

24. Посилання захисту ж наведеного не спростовують, адже не містять посилань про "достатні гаранті" того, що обвинувачений не вчинить нового злочину та буде з`являтись до суду та органів досудового розслідування.

За огляду на таке суд вважає клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою таким, що підлягає задоволенню, а у клопотанні захисту про зміну запобіжного заходу вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1.Обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України.

2.Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 - задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб - до "09" вересня 2019 року включно.

3.У задоволенні клопотання захисту - відмовити.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскарженою прокурором до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

В частині продовження строків тримання під вартою ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду.

Головуючий суддя = ОСОБА_1 =

Судді = ОСОБА_2 =

= ОСОБА_3 =