Справа № 161/1367/18 Провадження №11-кп/802/305/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2019 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Смолява горохівського району Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонер, працює охоронником в ПП «Кобра», одружений, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 25 жовтня 2017 року близько 12.30 год., в парку, який знаходиться на перехресті вулиць Карбишева та Конякіна м.Луцька, неподалік Луцького коледжу рекреаційних технологій та права, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі та поведінки у суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, яке виразилося у публічному демонструванні його статевих органів та мастурбації у присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не реагуючи на їх неодноразові зауваження, не припинив свої дії, проявляючи при цьому винятковий цинізм.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всі доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає, що органами досудового слідства не здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в його діях складу злочину. Зазначає, що ані органами досудового розслідування, ані судом не встановлено всіх необхідних ознак складу злочину, які дають підстави для притягнення особи до відповідальності. Вказує, що в основу вироку покладені суперечливі показання свідків та докази, які є недопустимими. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та, як можна зрозуміти із резолютивної частини скарги, закрити провадження у справі або призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який заперечив скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, місцевий суд у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_8 в умисних діях, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Перш за все, та обставина, що обвинувачений дійсно за вказаних обставин місця та часу перебував в парку, тобто громадському місці, об`єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та стороною захисту не заперечується.
Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, які проведені з дотриманням вимог КПК України, та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Не має в апеляційного суду обґрунтованих підстав вважати, що вказані свідки оговорюють обвинуваченого, оскільки будь-яких неприязних відносин між ними не було і не могло бути.

Твердження обвинуваченого про порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Судом першої інстанції дана належна оцінка і показанням самого обвинуваченого щодо непричетності до вчинення вказаного злочину, вони об`єктивно спростовані, з чим погоджується і апеляційний суд. Звертає суд увагу і на той факт, що в суді першої інстанції обвинувачений стверджував про те, що він йшов в парку і його почали наздоганяти свідки, а в апеляційній скарзі вказує про те, що він відправляв природні потреби і його помітили свідки, після чого він втікав.

Така стратегія захисту, висунена стороною захисту, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім того, інші твердження апелянта не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції,так і в апеляційній інстанції.

Твердження, викладені в апеляції, про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, на думку суду апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
При вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч.1 ст.296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст.173 КУпАП.

Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміновані дії обвинувачений вчиняв в світлу пору доби в парку, який є громадським місцем, при цьому був помічений громадянами.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом, тому його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.296 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтями 415, 412 КПК України визначені порядок та підстави для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Разом з тим, обвинувачений в апеляційній скарзі фактично прохаючи про призначення нового судового розгляду не навів жодних підстав для цього, які передбачені законом.

Оскільки суд не може вийти за межі апеляційної скарги, тому підстав для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду, апеляційний суд також не вбачає.

Таким чином, доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2019 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді