Ухвала
Іменем України

13 вересня 2019 р.

м. Київ
Справа №320/7791/16-к
Провадження № 51-2552 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року,
встановив:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

На вказані судові рішення засуджений подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.
У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Як касаційний суд вказував в ухвалі від 27 травня 2019 року, згідно ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

За вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Проте засуджений знову у скарзі наводить доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження та оцінки доказів, що відповідно до положень статей 433, 438 КПК України, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. При цьому, він так і не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій під час судового провадження, у чому саме ці порушення полягали і як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України із огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 415, 419 цього Кодексу, посилаючись на вказані статті КПК України і цитуючи лише дослівний їх зміст. Однак, які саме порушення вказаних статей допущені судами у даному кримінальному провадженні при винесенні оскаржуваних судових рішень не зазначає.

Крім того, засуджений знову не вказує, які його клопотання про дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушенням, всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд безпідставно не задовольнив.
Також, скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3