Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9317/19
н/п 1-кп/490/1083/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинувачуваного - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000046, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Чигирин Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фатично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді головного сержанта командира танка 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні сержант,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14.10.2013 ОСОБА_5 уклав контракт з командиром військової частини НОМЕР_2 про проходження військової служби у Збройних силах України терміном на 3 (три) роки.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 212 від 14.10.2013 матроса ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 91-РС від 03.08.2016 матроса ОСОБА_5 призначено на посаду головного сержанта танкового взводу командира танка танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

З 14.10.2013 тобто з моменту підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня був зарахований до списків особового складу та розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_5 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Відповідно до виписного епікризу № 4818 від 05.10.2017 ОСОБА_5 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні у хірургічному відділенні в/ч НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) з 30.09.2017 по 05.10.2017. Після проходження лікування ОСОБА_5 була надана відпустка за станом здоров`я на 15 діб до 20.10.2017, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 1898 від 05.10.2017.

21.10.2017 о 08 год. 30 хв. сержант ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 та незаконно перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини.

31.01.2018 о 8 год. 30 хв. сержант ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 20-РС від 01.02.2018 сержанта ОСОБА_5 звільнено у запас.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану (в редакції Закону від 12.02.2015), кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно 21.10.2017 року після проходження лікування не з`явився для подальшого проходження військової службі до частини НОМЕР_1 . Обвинувачений показав суду, що залишився за місцем свого мешкання через сімейні обставини. Провину визнав в повному обсязі, щиро покаявся, просив суд суворо його не карати. Зазначив, що висновки для себе зробив і більше злочинів вчиняти ніколи не буде.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, оскільки він не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, має статус учасника бойових дій, офіційно непрацевлаштований, характеризується посередньо, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, з випробуванням,на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку один рік, не вчинить нового злочину, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 відповідні обов`язки, а саме:: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази уданому кримінальному провадженні відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання у вигляді трьох років позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на один рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1