Справа № 357/4663/19
У Х В А Л А
09.09.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в м. Біла Церква клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям у кримінальному провадженні № 0001054 від 11.04.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Курськ Російської Федерації, громадянки України, із середньою освітою, розлученої, працюючої продавцем продовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачена: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання прокурора Білоцерківської міської прокуратури ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2019 за № 0001054 за ч. 1 ст. 190 КК України, яка підозрюється у тому, що будучи безробітною, ОСОБА_3 05.10.2018 з метою пошуку роботи звернулась до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з цим, згідно з наказом НТ № 181012 від 12.10.2018 ОСОБА_3 було надано статус безробітного, призначено виплату допомоги по безробіттю та розпочато на підставі ч. 2, 3 ст. 22, п. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ч. 1 ст. 43 закону України «Про зайнятість населення».

При цьому, ОСОБА_3 була ознайомлена із положеннями Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, при заповненні бланку заяви про надання статусу безробітного від 05.10.2018, ОСОБА_3 було зазначено, що вона ніде не навчається, не отримує пенсію, не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, не зареєстрований як фізична особа-підприємець та не отримує інших доходів, передбачених діючим законодавством та поставлено підпис. Також нею було зазначено про своє останнє місце роботи на ПП фірма «Гренада» та вказано дату припинення зайнятості 29.01.2013 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, звільнення в разі прогулу.

Особисті дані, які було надано ОСОБА_3 до центру зайнятості були внесені фахівцями зазначеної установи в особу справу безробітного №00024, яка створена за місцем постійного проживання: АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_3 була призначена допомога по безробіттю, виплата якої розпочалась з 09.10.2018 шляхом перерахування коштів на особистий рахунок останньої.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої діяльності, а також особи, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійних, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону допомога по безробіттю особам, які звільнилися з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до частин першої та другої цієї статті, і її виплата починається з 91-го календарного дня.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

При цьому, при заповненні бланку заяви про надання статусу безробітного від 05.10.2018, ОСОБА_3 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, призначеними для виплат соціальної допомоги по безробіттю, шляхом обману, приховала від працівників Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості інформацію про те, що перебувала в трудових відносинах із ФОП ОСОБА_6 в період з 12.07.2018 по 31.07.2018 та підставу свого звільнення згідно ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням, що було підставою для здійснення їй виплат допомоги по безробіттю починаючи з 91-го дня з моменту реєстрації та надання їй статусу безробітної 05.10.2018, тобто з 04.01.2019.

У зв`язку із умисним приховуванням ОСОБА_3 вказаної інформації, виплати допомоги по безробіттю почали здійснюватись їй з 09.10.2018.

В результаті злочинних дій ОСОБА_3 було безпідставно перераховано за період з 09.10.2018 по 13.12.2018 грошові кошті в загальній сумі 894,96 грн., які ОСОБА_3 незаконно отримала та не повернула, а також розпорядилась ними на власний розсуд, в результаті чого завдав державі збитку на суму 894,96 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

19.04.2019 підозрювана ОСОБА_3 звернулась із заявою про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Отже, в клопотанні прокурором зазначено, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні злочину невеликої тяжкості, повністю визнала свою вину, щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину, тому у клопотанні поставлено питання про звільнення підозрюваної від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.

В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України,у зв`язку із дійовим каяттям, оскільки вину не визнала в повному обсязі та зазначила, що злочин не вчиняла.

Прокурор в судовому засіданні просив повернути клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з дійовим каяттям останньої для подальшого досудового розслідування.

Захисник в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора щодо повернення його останньому для продовження досудового розслідування.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має закрити провадження у випадках встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 288 КПК України, у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акту до суду.

Враховуючи, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 до суду не надходив, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 є необґрунтованим, тому підлягає поверненню для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен дослідити чи дійсно діяння, яке постановлено особі за провину, мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Згідно зі ст. 190 КК України, об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» шахрайством визнається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому, обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може розглядатись як шахрайство.

З узагальнень Верховного Суду України практики розгляду судами справ про злочини проти власності від 01.11.2008 можна зробити висновок про те, що особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном, спонукаючи самого потерпілого шляхом обману чи зловживання довірою до передачі йому чи уступки права на майно.

Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ обвинуваченому і добровільність дій потерпілого під впливом обману чи зловживання довірою з боку обвинуваченого є обов`язковою ознакою шахрайства, яка відрізняє його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій в рішенні у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява №29979/04), викладеній у пунктах 70-71, суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Потреба виправити минулу «помилку», неповинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу, повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на стороні обвинувачення та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Враховуючи вищевказане, суд позбавлений можливості відповідно до вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності» вирішити питання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, тому суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_3 та закриття кримінального провадження щодо неї за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із дійовим каяттям слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 підлягає поверненню прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 284, 288, 314 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку із дійовим каяттям у кримінальному провадженні № 0001054 від 11.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - відмовити.

Повернути клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1