Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

30 травня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000192 за апеляційною скаргою прокурора Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вараш Рівненської області, де проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого у ТОВ Кузнецовському налагоджувально-монтажному підприємстві «ЕПМ», раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч..1 ст.289 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.289 КК України на два роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням на нього обов`язків ,передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Судом стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1140 грн.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 23 травня 2018 року близько 23.00 год. перебуваючи на території земель Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, поблизу мосту через р.Стир, що неподалік м. Вараш Рівненської області, маючи умисел незаконно заволодіти транспортним засобом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не слідкує, шляхом вільного доступу, умисно, протиправно, незаконно заволодів належним ОСОБА_9 мотоциклом марки «ZONDER», модель «ZY 50 - 2А», рама № НОМЕР_1 , чорного кольору, без реєстраційного номеру, чим заподіяв власнику матеріальний збиток на суму 7470 гривень 70 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком терміном один рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На обґрунтування заявлених цих вимог зазначив, що санкція ч.1 ст.289 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або обмеження волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк. Проте місцевий суд призначив покарання у виді обмеження волі на строк два роки, тобто допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_4 на підтримання вимог апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, згідно положень ч.3 ст.65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Так, ст.69 КК України встановлює, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкція ч.1 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, за якою визнаний винуватим та засуджений ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції було встановлено ряд обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , тобто визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому завданих збитків. Водночас обставин, які б обтяжували покарання, не встановлено.

При цьому, обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та міру покарання за інкримінований йому злочин, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані обставини та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.289 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.

Однак при цьому у вироку не покликався на положення ст.69 КК України, яка передбачає таку можливість.

Враховуючи встановлені обставини, позицію потерпілого ОСОБА_9 , висловлену ним у заяві місцевому суду про відшкодування обвинуваченим йому матеріальних збитків та відсутність претензій до нього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_5 саме такого виду та міри покарання обґрунтованим, однак приходить до переконання про необхідність застосування ст.69 КК України.

Згідно ч.2 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню, а тому вирок місцевого суду, в силу вимог ст.408 КПК слід змінити, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_5 змінити.
Вважати ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України і призначити йому покарання, із застосування ст.69 КК України, два роки обмеження волі.
В решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3