Дата документу 18.06.2019 Справа № 320/1359/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/483/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/1359/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року задоволено клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 08 травня 2019 року по 06 липня 2019 року.

Згідно зі змістом судового рішення, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні ЄРДР №0000489 від 17 лютого 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 16 лютого 2019 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті тривалих неприязних відносин з ОСОБА_10 , маючи умисел на нанесення останньому тілесних ушкоджень, умисно, ззаду наніс один удар рукою в область потиличної частини голови потерпілого, від якого ОСОБА_10 впав на землю, на спину. Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне спричинення тілесних ушкоджень, з метою нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, наніс не менше двох ударів ногою по голові ОСОБА_10 , внаслідок яких потерпілий втратив свідомість. Відразу після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії переніс безпритомного ОСОБА_10 до господарської будівлі, яка розташована у дворі будинку АДРЕСА_1 , де продовжуючи свої злочинні дії, наніс потерпілому декілька ударів руками та ногами по голові і тулубу, тим самим, заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми (забій головного мозку зі стисненням субдуральною гематомою над правою гемісферою головного мозку з частковим її проникненням у задню щілину між півкулями мозку; синці, садна голови; травматичний набряк м`яких тканин, рвану рану нижньої губи), що ускладнилася дифузним набряком правої півкулі мозку та компресійно-дислокаційним синдромом, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 62 від 09.04.2019 року кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється в заподіянні ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення (злочин), передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Орган досудового розслідування вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному проваджені; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Застосування тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутої підозри, наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом. З огляду на характер кримінального правопорушення, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який вчинено із застосуванням насильства, керуючись правилами п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначив розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що тяжкість злочину не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підозрюваний не має жодного наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Кримінальне правопорушення, за яким він обвинувачується мало місце 16 лютого 2019 року. За цей час в нього було достатньо часу, щоб сховатися від правосуддя, проте жодних дій направлених на приховування ним здійснено не було. Він за першим викликом з`являвся до органів поліції та прокуратури. З`явився і до суду на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу. Він не отримував закордонного паспорту, свій паспорт громадянина України готовий добровільно здати слідчому, що також свідчить про те, що він не має наміру та можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Посилання слідчого та прокурора на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачена кримінальна відповідальність до восьми років позбавлення волі, жодним чином не може підтверджувати ризик переховування підозрюваного від органів досудового слідства чи суду, оскільки тяжкість злочину та очікуване покарання не може бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваної особи найсуворішого запобіжного заходу та повинно враховуватися у сукупності з іншими, визначеними ст.178 КПК України.

Крім того, ОСОБА_8 жодного разу не намагався будь-яким чином вплинути на потерпілого або свідків. Він не заперечує щодо своє причетності до нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, надає органам досудового слідства правдиві покази, приймає участь у всіх слідчих діях, сприяє повному та всебічному розслідуванню справи, тобто в жодному разі не має мети впливати на будь кого у даному кримінальному провадженні. Разом з цим, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу не пов`язаному з позбавленням волі мала можливість заборонити підозрюваному спілкування з потерпілим та свідками, чим забезпечити уникнення існування ризику впливу.

Щодо запобігання існуванню ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то цей ризик може бути забезпечений більш м`яким запобіжним засобом, а саме домашнім арештом. Підстав вважати, що ОСОБА_8 може вичините інше кримінальне правопорушення немає, це лише суб`єктивна думка слідчого та прокурора.

Також вказує, що підозрюваний хоча і є особою раніше судимою, але в розшуку ніколи не перебував. Він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за яким позитивно характеризується. За зазначеною адресою проживає зі своєю дружиною та донькою, яка є хворою та знаходиться під наглядом лікаря кардіолога, офіційно працює та є єдиним годувальником своєї родини. Обравши відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя фактично побавив родину ОСОБА_8 коштів до існування, та лікування дитини, більш того позбавив можливості відшкодувати потерпілому матеріальну та моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням.

Крім того, слідчий суддя не визначивши заставу, жодним чином не обґрунтував це рішення.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином. Слідчий суддя з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах провадження, з додержанням вимог ст.194 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри, про яку повідомлено ОСОБА_8 , що підтверджується наявними доданими до клопотання доказами: відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події, показаннями потерпілого та свідків, висновками експерта.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Крім того, практикою ЄСПЛ у справі «Екле проти Німеччини», визначено, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особі компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Для визначення обґрунтованої підозри закон вимагає наявності обставин, що правопорушення, у якому підозрюється затриманий, повинно бути закріплено у кримінальному законі, та наявності фактів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності.

Колегія суддів вважає, що докази, зазначені в клопотанні і перелічені в ухвалі слідчого судді, на даній стадії процесу підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинення злочинів стало для нього джерелом для існування, та свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його переховування, а обізнаність про адресу проживання потерпілого та свідків робить високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Також слідчим суддею було враховано дані про особу підозрюваного, який одружений, проживає разом з дружиною та малолітньою дитиною. Разом з цим, доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, дружини та малолітньої дитини на утриманні, позитивної характеристики не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

В тому числі, є безпідставними доводи захисника про нерозв`язання слідчим суддею питання щодо альтернативного запобіжного заходу шляхом визначення розміру застави, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 08 травня 2019 року по 06 липня 2019 року, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4