Номер провадження: 11-кп/813/1611/19
Номер справи місцевого суду: 495/9047/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 р., якою під час судового розгляду по суті кримінального провадження №0002717 від 19.09.2015 року відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, працюючого по найму зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.11.2019 р.;

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 05.09.2019 р., в процесі судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0002717 від 19.09.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.12.2019 р.

Згодом ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 05.09.2019 р. була виправлена описка в тексті оскаржуваної ухвали, щодо строку її дії, а саме до 03.11.2019 року.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою та зазначив, що суд помилився при обчисленні строку продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначив його аж до 03.12.2019 р. та при цьому не врахував стан його здоров`я, зокрема того, що він хворіє цукровим діабетом та стан його здоров`я постійно погіршується.
Посилаючись на викладене, обвинувачений просить ухвалу суду скасувати та змінити застосований відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду із наступних підстав:
- його підзахисний перебуває під вартою протягом 4 років з 20.09.2015 р. без обвинувального вироку суду;
- обвинувачений страждає на цукровий діабет в тяжкій формі, вживає надмірно високі дози інсуліну, потребує спеціального дієтичного харчування та на теперішній час йому рекомендоване стаціонарне лікування в ендокринологічному відділенні, оскільки в протилежному випадку може наступити його смерть, у зв`язку із чим подальше його утримання в умовах слідчого ізолятору неможливе через ненадання йому належного медичного обслуговування;
- відповідно до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, цукровий діабет інсулінозалежного типу є підставою для направлення хворого до ендокринологічного відділення та звільнення засудженого від подальшого відбування покарання;
- судом не було враховано того, що на теперішній час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України взагалі відсутні, натомість, обвинувачений не має об`єктивної можливості втекти від суду у зв`язку із його тяжким станом здоров`я, провину у вчиненому не визнає, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, зокрема, одружений та має дитину 2004 р.н., яка страждає тяжким захворюванням.
Посилаючись на викладені обставини, захисник просить скасувати ухвалу суду та змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 05.09.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту (а.с. 1-4), на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської областізнаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Твердження сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого в умовах ізоляції апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу та наголошує на наступне.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який скоєний з корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншою особою, можливо братом обвинуваченого, який переховується від суду та оголошений у розшук, пов`язаний із позбавленням життя особи шляхом удушення, його характеру, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято, існують ризики того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілу у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, апеляційному суду стороною захисту не надані докази про не можливість утримання обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятору та безпідставного не надання йому медичної допомоги.

Посилання обвинуваченого на безпідставне визначення судом строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього аж до 03.12.2019 р. колегія суддів вважає помилковими, оскільки обвинувачений залишив поза увагою той факт, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 05.09.2019 р. була виправлена описка в другому абзаці резолютивної частини оскаржуваної обвинуваченим ухвали та визначена вірна гранична дата закінчення строку тримання під вартою 03.11.2019 р. (а.с. 26-27).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненнями захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою відносно останнього залишенню без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду 1-ої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений, який має серйозні захворювання, тримаються під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченогоОСОБА_8 із доповненнями захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 р., з урахуванням виправленої описки, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.11.2019 р. залишити без змін.
Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів, щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4