Справа № 346/3000/19
Провадження № 11-кп/4808/396/19
Категорія ч. 3 ст. 185 України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000543 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2019 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироками Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2017 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 3060 грн та від 21 квітня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 5100 грн, який згідно з довідками суду штрафи повністю оплатив відповідно 20 лютого та 24 квітня 2017 року,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно з ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено відповідні обов`язки.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання 2 (два) роки позбавлення волі, і іншій частині вирок залишити без змін.

Посилається на те, що, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Наголошує на неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покарання. На його думку, при цьому суд не врахував те, що ОСОБА_8 , маючи незняті та непогашені судимості за вчинення аналогічних корисливих злочинів, знову вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який згідно з ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Також вказує, що суд не врахував те, що ОСОБА_8 раніше два рази притягувався до кримінальної відповідальності, причому обидва рази був засуджений до реального покарання, однак на шлях виправлення не став, а знову вчинив злочин. Зазначає, що засудження винної особи до позбавлення волі з наступним звільненням від покарання протягом певного іспитового строку за своєю природою є умовним засудженням, а тому звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання є безпідставним та надто м`яким, оскільки він фактично не понесе жодного реального покарання. Вважає, що поряд з цим, зазначені у вироку обставини, які пом`якшують покарання, а також повне визнання вини дають підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у приміщення, повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, обвинувачений, будучи судимий вироками Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2017 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 3060 гривень та від 21 квітня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 5100 гривень, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і 04 червня 2019 року о 01 год. 15 хв., перебуваючи в місті Коломия, на площі Ринок побачив приміщення кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій здійснює реалізацію продукції підприємець ОСОБА_11 . При цьому, у ОСОБА_8 виник умисел на таємне проникнення у вказане приміщення та викрадення грошових кошів та майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, 04 червня 2019 року о 01 год. 19 хв. ОСОБА_8 шляхом віджиму віконної рами зробив прохід через який проник в середину кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В подальшому, в період часу з о 01 год. 19 хв. по о 01 год. 25 хв. 04 червня 2019 року таємно викрав з приміщення: 7 (шість) пляшок із сиропом, 5 (п?ять) з яких скляних пляшок ємністю по 0,7 л, вартістю по 80 гривень кожна та 2 (дві) пластмасові пляшки ємністю по 1 л, вартістю по 80 гривень кожна, 7 (сім) шоколадних батончиків фірми «Befit» вартістю по 10 гривень кожний, 6 (шість) шоколадних батончиків фірми «Grngy» вартістю по 15 гривень кожний, мобільний телефон марки «Nokia» модель 200, в корпусі рожевого кольору вартістю 200 гривень, імеі1 НОМЕР_1 , імеі2- НОМЕР_2 , із встановленою картою пам?яті об?ємом 4 Gb фірми «Transcend» вартістю 60 гривень, а також грошові кошти в сумі 99 гривень.

Після чого ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинув, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1079 (одну тисячу сімдесят дев`ять) гривень.

Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у них, просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважають вирок суду в частині призначеного покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням законним та обґрунтованим.

Прокурор в апеляційній скарзі просить дослідити докази, які містять відомості, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , клопотання задоволено, відповідні докази досліджено (а.п. 23-35).

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 75 КК України, та, що обвинуваченому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тому суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду першої інстанції в цих частинах.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався наведених норм права.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції не встановив.

Беручи до уваги пом`якшуючі покарання обставини, враховуючи обставини провадження та особу обвинуваченого, який молодого віку, має постійне місце проживання, позицію потерпілого щодо покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому на підставі ст. 75 КК України його необхідно звільнити від відбування покарання з випробовуванням.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, з огляду на наявність достатніх для цього підстав, виходячи із конкретних обставини кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину, його обставин та особи винного ОСОБА_8 , який раніше судимий за аналогічні правопорушення, обставин, які пом`якшують покарання, думки потерпілого, відсутності обставин, які обтяжують покарання, та усіх інших обставин.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого, з достатньою повнотою врахував всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Те, що ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України, саме по собі не може бути перешкодою в застосуванні ст. 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Такий утримуючий фактор, на думку суду апеляційної інстанції, буде в необхідній ступені сприяти досягненню мети покарання, особливо виправленню обвинуваченого.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Таке призначене покарання за ч. 3 ст. 185 КК України суд апеляційної інстанції також вважає таким, що відповідає принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ним, з покаранням, призначеним останньому.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при обставинах, які врахував суд першої інстанції, зокрема даних про особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, обставинах, які пом`якшують покарання, призначаючи покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, що є найменшим строком, встановленим санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України немає.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком у виді позбавлення волі на строк три роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, не є несправедливим внаслідок м`якості.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5