КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2404/2019 Головуючий у І-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ст. 392 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду контрольне провадження по справі № 1-кп/184/219/19 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.4 ст.187, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України та ОСОБА_7 , 31.05.1996 за ч.4 ст.187 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 ( ОСОБА_9 ) на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено та запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 залишено тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», продовживши строк тримання під вартою до 23 серпня 2019 року.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, застосованого ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2019 обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Радники Поліського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до 23 серпня 2019 року включно.

У задоволенні клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Приймаючи зазначене рішення, суд 1-ї інстанції врахував тяжкість можливого покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчинених злочинах, дані про особи обвинувачених, зокрема те, що вони обидва раніше судимі, необхідність виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а також наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України та ухвалив за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 та строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як таку, що не ґрунтується на матеріалах клопотання та порушує норми процесуального права, і відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 ( ОСОБА_13 ) у виді тримання під вартою.

Вважає, що судом 1-ї інстанції не виконані вимоги ст. 178 КПК України, а сама лише тяжкість інкримінованих злочинів не може бути підставою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Звертає увагу, що сторона обвинувачення не надала жодних доказів, які б підтверджували наявність наведених в клопотанні ризиків, зокрема незаконного тиску на свідків, як і підстав припускати можливість знищення доказів у справі.

Зазначає, що обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_7 , ґрунтується на ідентичних матеріалах і ОСОБА_6 , як особі, яка позитивно характеризується за місцем роботи та громадськими організаціями «Спортивний клуб Крюківщини», «Крюківщинський клуб рибалок»; з урахуванням стану здоров`я, який погіршився через перебування в одній камері з наркоманами, курцями та особами, хворими на гепатит С, запобіжний захід у виді домашнього арешту або тримання під вартою із визначенням застави обвинуваченому ОСОБА_13 ( ОСОБА_6 ) буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи наявність письмових клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_14 про проведення судового розгляду апеляційної скарги за їх відсутності та відсутності обвинувачених, і те, що прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду, колегія суддів знаходить можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності сторін судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі й особливо тяжкого злочину, а саме за ч.4 ст.187 КК України, приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_6 в провину та існування обґрунтованих ризиків, що він може переховуватись від суду, враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи захисника про те, що докази сторони обвинувачення стосовно існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є недостатніми та не обґрунтованими, не заслуговують на увагу.

Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, і з цим погоджується колегія суддів.

В контексті практики ЄСПЛ, ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадженні містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинуваченого ОСОБА_6 , а відтак достатньо вмотивованим висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.

Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема позитивну характеристику НПУ Дарницького УП в м. Києві, за місцем роботи та надані громадськими організаціями «Спортивний клуб Крюківщини» і «Крюківщинський клуб рибалок», обставини щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого через перебування в одній камері з наркоманами, курцями та особами, хворими на гепатит С, та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а отже підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

З огляду на приписи п.1 ч.4 ст.183 КПК України про те, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, підстав для застосування застави до ОСОБА_6 , який обвинувачується серед іншого у вчиненні злочину із застосуванням насильства, у апеляційного суду немає.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду 1-ї інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без зміни.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 ( ОСОБА_13 ) залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2019 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4