Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2595/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1,4 ст. 358 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на виправдувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ружин Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку із недоведенням, що вчинено злочини, в яких він обвинувачується.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався.
Судові витрати у сумі 527 грн. 76 коп. на залучення експерта при проведенні експертизи віднесено на рахунок держави.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 вирішено знищити.
ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у підробленні офіційного документа та його подальшому використанні за наступних обставин.
20 вересня 2016 року у ОСОБА_8 виник умисел на підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі посвідчення та надає право на керування транспортними засобами, з метою використання такого підробленого документа особисто. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 в той же день з метою підроблення тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 категорій В та С, виданого на його ім`я, та подальшого використання його для керування транспортними засобами, перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 , за допомогою канцелярського ножа підчистив рукописні записи дати в графах "виданий" та "дата складання", а саме цифри "6", та за допомогою кулькової ручки фарбником синього кольору у вказані графи посвідчення, яке є офіційним документом, вніс завідомо неправдиву інформацію, записавши цифру "8". У результаті вказаних дій первісний зміст записів у графах "виданий" та "дата складання", який був "04.06.2016", змінено на "04.08.16". В подальшому ОСОБА_8 , переслідуючи мету використання завідомо підробленого тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 категорій В та С, 21.09.2016 близько 9 години, перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ 21074 в с. Оліївка Житомирського району, з метою підтвердження права керування транспортними засобами пред`явив вказане посвідчення співробітникам Житомирського РВП ГУНП в Житомирській області, які зупинили останнього за порушення Правил дорожнього руху України, тобто використав останнє в особистих цілях.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить дослідити в судовому засіданні докази: протокол огляду місця події від 22.09.2016, висновок експерта №1/3442 від 06.10.2016 та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, виданий на ім`я ОСОБА_11 04.06.2016 року; повторно допитати свідків вчинення кримінальних правопорушень: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також обвинуваченого ОСОБА_11 .

При цьому, прокурор просить скасувати вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13.08.2018 року про визнання ОСОБА_11 невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним:

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень;

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень;

-відповідно до ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і призначити остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень;

-стягнути з ОСОБА_11 витрати за проведення судової експертизи в сумі 527 грн. 76 коп.

Стверджує, що судом не дотримані норми закону, передбачені ст.ст.370, 94 КПК України, неправильно проведено оцінку доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, допущено їх викривлення, не в повній мірі взято до уваги покази свідків, у зв`язку з чим оцінку доказів сторони обвинувачення проведено однобоко, які безпідставно визнані недопустимими, що і призвело до ухвалення незаконного рішення.

Судом в повній мірі не враховано покази свідка поліцейського Бердичівського МВП ОСОБА_12 зокрема в частині видавачі тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами обвинуваченому, його вигляду та строку дії. Також, судом не надано належної і повної оцінки показам самого обвинуваченого ОСОБА_11 , щодо вилучення у нього 04.06.2016 року посвідчення водія та видачі тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами та перебування останнього у постійному володінні та користуванні обвинуваченого ОСОБА_11 . Судом безпідставно визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 22.09.2016 року, і як наслідок недопустимим висновок експерта №1/3442 від 06.10.2016 року та відсутність самого предмету злочину - підробленого офіційного документу, адже тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами відповідає всім ознакам офіційного документу, визначеним колегією суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України 09.07.2015 при розгляді справи №5-50кс15. При цьому, огляд місця події від 22.09.2016 року, яким вилучено тимчасовий дозвіл на право керування транспортного засобу на ім`я ОСОБА_11 , проведено відповідно до КПК України Суд належно і повно не оцінив покази свідка ОСОБА_16 , з яких вбачається, що огляд місця події проводився у відповідності до вимог Закону, зокрема ст.223 КПК України. Певні недоліки протоколу огляду місця події не є істотними порушеннями прав та свобод людини відповідно до вимог ст. 87 КПК України, а тому протокол огляду місця події є допустимим доказом.

Крім того, відповідно до ст.404 КПК України, прокурор вважає за необхідне в суді апеляційної інстанції повторно дослідити обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме дослідити докази, яким судом першої інстанції надано невірну оцінку: протокол огляду місця події від 22.09.2016 року, висновок експерта №1/3442 від 06.10.2016 року, тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, виданий на ім`я ОСОБА_11 від 04.06.2016. А також, повторно допитати свідків вчинення кримінальних правопорушень: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , а також обвинуваченого ОСОБА_11 .

В поданих запереченнях обвинувачений ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора відхилити та залишити вирок суду першої інстанції без змін. Обвинувачений стверджує, що в обгрунтування своєї апеляційної скарги прокурор намагається перекрутити не лише висновки суду, але й спотворює суть його показань, показань свідків та фактичних обставин справи. Показання свідка ОСОБА_17 взагалі не мають значення для кримінального провадження, так як вони не підтверджують обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Дія саме тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами не продовжується. Не пред`являв поліцейським зазначений тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Твердження обвинувачення, що тимчасовий дозвіл перебував у його, обвинуваченого, постійному володінні та користуванні є припущенням прокурора, оскільки ніяких доказів суду з цього приводу не надано. Показами поліцейських ОСОБА_15 та ОСОБА_14 підтверджується лише те, що тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами одержано поліцією з порушенням норм процесуального права. До того ж, показання поліцейських ОСОБА_15 і ОСОБА_14 протирічать змісту протоколу огляду по суті, що вказує на фальсифікацію слідчою протоколу огляду від 22.09.2016 року. При цьому в самій апеляційній скарзі прокурор визнає, що тимчасовий дозвіл був вилучений працівниками поліції при зупиненні автомобіля, а не виданий ним, обвинуваченим, під час огляду кабінету слідчої. А заперечення, зауваження та доповнення з його боку не було тому, що його при проведенні огляду не було, а не тому, що він з усім погоджувався, що підтверджується відсутністю його підписів в протоколі огляду місця події від 22.09.2016 року і бирці на речовому доказі та відсутність в протоколі зауважень слідчої про відмову від підпису, що було б скріплено підписами понятих.

В поданих запереченнях захисник ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора відхилити та залишити вирок суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апеляційна скарга прокурора ґрунтується на припущеннях, спотворених даних показів обвинуваченого і свідків та з посиланням на докази, які не є належними і допустимими, а отже є безпідставною. ОСОБА_18 обвинувачується у підробці посвідчення. Якого посвідчення, ніде не вказано. При цьому очевидним є те, що тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не є посвідченням. Незрозуміло і не доведено в обвинувачені, що злочин вчинено саме 20.09.2016 року і саме за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В обвинувачені не конкретизовано підчищення якої саме цифри «6» відбулось, оскільки в даті 04.06.2016 цифра «6» зазначається двічі. Крім того, обвинувачений в засіданні зазначив, що канцелярського ножа в нього немає.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 358 КК України захисник стверджує, що обвинувачення у використанні завідомо підробленого документу є незаконним, оскільки ні на досудовому слідстві, ні в суді не доведено факту пред`явлення ОСОБА_19 тимчасового дозволу працівникам поліції, тобто його використання. Обвинуваченням не встановлено і предмет злочину, оскільки є посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_18 пред`явив вказане посвідчення співробітникам Житомирського РВП, а в справі фігурує тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, що не є посвідченням.

Показання свідка ОСОБА_12 , який є поліцейським Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області, не мають значення для кримінального провадження, так як вони не підтверджують обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. А показами поліцейських ОСОБА_15 та ОСОБА_14 підтверджується лише те, що тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами одержано поліцією з порушенням норм процесуального права. Показання поліцейських ОСОБА_15 і ОСОБА_14 протирічать змісту протоколу огляду, що вказує на незаконність протоколу огляду місця події від 22.09.2016 року, оскільки є невідповідність імені і по батькові та років народження понятих, невідповідність адреси проживання в протоколі огляду місця події фактичним даним. Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_13 підтвердили порушення під час вказаної процесуальної дії.

Додатково захисник зазначає, що всупереч ч. 3 ст. 290 КПК України при відкритті матеріалів справи речовий доказ не було надано обвинуваченому і йому, як захиснику, для огляду, так як він був запакований в упаковці експерта і розкритий лише в судовому засіданні, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Враховуючи наведене, суд правильно визнав доказ недопустимим та застосував правило «отруйного дерева» щодо інших доказів, зокрема висновку експерта № 1/3442 від 6.10.2016 року, який також не містить доказової інформації щодо вчинення підроблення ОСОБА_19 та лише внаслідок цього не вже є доказом в розумінні ч. 1 ст. 84 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з викладених в ній мотивів, просила задовольнити, вирок скасувати. При цьому прокурор зазначила, що дійсно обвинувачення за ч.1 ст. 358 КК україни грунтується лише на визнавальних показах самого ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні, тому можливо його вина у вчиненні даного злочину не доведена, однак що стосується кримінального правополрушення за ч.4 ст. 358 КК України вина ОСОБА_8 доведена у вповному обсязі, хоча письмові докази судом безпосередьо не досліджувалися, а оголошувалися прокурором в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечили проти апеляційної скарги прокурора, просили залишити без задоволення, а вирок суду без змін, у повному обсязі надавши пояснення, аналогічні поясненням в суді першої істанції та наведеним в письмових запереченнях. Крмі того зазначили, що судом було досліджено усі надані учасникам судового розгляду докази, в тому числі і письмові, ніяких питань щодо неповноти їх дослідження, а також щодо дотримання засад безпосередньості їх дослідження ніким не піднімалося, не ставиться такого питання і безпосередньо в апеляційній скарзі прокурора, а навпаки прокурором заявлялися вимоги про повторне дослідження частини доказів у зв`язку з неправильною на його думку оцінкою, наданою їм судом, та вимагалося постановити на підставі вказаних доказів обвинувачльний вирок, не сталячи питання про наявність підстав для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої істанції посилання прокурора в ході апеляційного

Обвинувачений в судовому засіданні апеляційного суду підтримав свої покази, надані ним в суді першої інстанції та додатково пояснив, що не визнає вину в пред`явленому обвинуваченні, оскільки інкримінованих злочинів не вчиняв. Зазначив, що у вересні 2016 року зупиненявся поліцейськими в с. Оліївка за порушення Правил дорожнього руху. На вимогу надавав загальні документи у файлі. При цьому, відразу поліцейським повідомляв, що немає прав, але змушений їздити, навіть, якщо за це оштрафують. Разом з цим, поліцейським не говорив, що використовував тимчасовий дозвіл на право керування, тим більш підроблений ним.

Допитані апеляційним свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 надали пояснення, аналогічні тим, що надавались суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду пояснення свідків, частково дослідивши письмові дрокази та речовий доказ, зазначені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали судової справи та журнали і звукозаписи судових засідань суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України виправдувальний вирок суду мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення;мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проаналізувавши вирок суду першої інстанції з огляду на доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог зазначених норм, а доводи апелянта про неправильну оцінку доказів обвинувачення, безпідставне визнання доказів недопустимими, неповне врахування показів свідків, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, та істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та судового розгляду, а також зі змісту оскарженого вироку та наданих сторонами кримінального провадження доказів, повторно досліджених апеляційним судом, виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 є законним та обгрунтованим.

Так органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 20 вересня 2016 року він з метою підроблення тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 категорій В та С, виданого на його ім`я, та подальшого використання його для керування транспортними засобами, перебуваючи за місцем свого проживання за допомогою канцелярського ножа підчистив рукописні записи дати в графах "виданий" та "дата складання", а саме цифри "6", та за допомогою кулькової ручки фарбником синього кольору у вказаній графи посвідчення, яке є офіційним документом, вніс завідомо неправдиву інформацію, записавши цифру "8". І в подальшому 21.09.2016 близько 9 години, перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ 21074 в с. Оліївка Житомирського району, з метою підтвердження права керування транспортними засобами пред`явив вказане посвідчення співробітникам Житомирського РВП ГУНП в Житомирській області, які зупинили останнього за порушення Правил дорожнього руху України, тобто використав останнє в особистих цілях.

На підтвердження вказаного обвинувачення стороною обвинувачення було надано та в свою чергу досліджено судом наступні докази пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , лист розстановки нарядів Житомирського РВП 21.09.2016 р., рапорт поліцейського ОСОБА_21 , копії протоколу про адмінітсртивне правопорушення, витягу із бази НАІС та картки обліку адмінітстративного правопорушення відносно ОСОБА_8 , постанова Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2016 року про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності , протокол огляду місця події від 22.09.2016 року постанов про визнання речовим доказом, тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, виданий на ім`я ОСОБА_11 04.06.2016 року як речовий доказ та висновок криміналістичної експертизи від 06.10.2016 року № 1/3442. Крім того в судовому засіданні також було надано пояснення самим обвинуваченим ОСОБА_8 .

Разом з тим судом в ході розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та загальних засад кримінального судочинства, в результаті дослідження вказаних доказів з дотриманням положень ст.ст. 84-87, 94 КПК України, судом було зроблено висновок про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 було підроблено офіційний документ та використано його у подальшому, у зв`язку з чим він підлягає виправданню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК за недоведенням, що вчинено кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Зазначені висновки суду знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінально провадження.

Так судом першої інстанції було досліджено надані стороною обвинувачення в підствердження вказаного обвинувачення наступні докази, надані сторонами кримінального провадження та здійснено :

- протокол огляду місця події від 22.09.2016 року (а.с. 68-69 т.2), згідно якого в той день у період часу з 11-ї год. по 11-ту год. 20 хв. під час огляду кабінету № 15 Житомирського РВП ОСОБА_8 добровільно надав тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 . Тимчасовий дозвіл опечатано та вилучено;

- тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, виданий на ім`я ОСОБА_11 04.06.2016 року;

- висновок криміналістичної експертизи від 6.10.2016 року № 1/3442 (а.с. 73-76 т.2).

При цьому, суд першої інстанції в результаті дослідження та оцінки зазначених доказів дійшов висовку на підставі ч.1 ст.86 КПК України про недопустимість як доказу відомостей зазначеного протоколу огляду місця події (яким було вилучено тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами) через встановленні в ньому порушення, зокрема вступна частина протоколу не містить посилання на участь в проведенні огляду ОСОБА_8 ; ані протокол огляду, ані бірка з пакуванням тимчасового дозволу також підпису ОСОБА_8 не містить; названий протокол також не містить зазначення про те, що ОСОБА_8 відмовився підписати протокол; при його проведенні як понятий брав участь ОСОБА_22 , але, в судовому засідання як свідок був допитаний ОСОБА_16 , який з його слів брав участь у проведенні названого огляду. На думку суду цє є істотними порушеннями, в тому числі права ОСОБА_8 на самозахист шляхом подання заяв слідчому при проведенні огляду.

Крім того, виходячи з положень ч.1 ст.87 КПК України, суд першої інстанції визнав недопустимими доказами також відомості вказаного вище висновку криміналістичної експертизи, оскільки предметом її дослідження був тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, який визнаний судом недопустимим доказом, внаслідок порушення права ОСОБА_8 на захист під час проведення огляду місця події від 22.09.2016 року.

З вказаними висновками суду колегія суддів вважає за необхідне погодитися, оскільки за наведених обставин вбачаються сумніви у достовірністі викладених у протоколі огляду місця події від 22.09.2016 року відомостей, через наведені вище порушення. При цьому, як вірно наголошено судом першої інстанції, що в силу положень ч.1 ст.87 КПК України, визнання недопустимим доказом вказаного протоколу огляду тягне за собою визнання недопустимими доказами і речового доказу - тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, вилученого під час даної слідчої дії, а також висновку криміналістичної експертизи від 6.10.2016 року № 1/3442, яка проводилась щодо дослідження на факт підробки згаданого вище тимчасового дозвілу.

Крім того апеляційний суд також звертає увагу на те, що з огляду на проведення огляду місця події з наведеними вище істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, слідчим не було при цьому у повному обсязі дотримано також і положень ст.ст. 168, 169 КПК України щодо тимчасового вилучення предмету злочину тимчасового дозволу, якщо приймати до уваги твердження сторони обвинувачення про те, що вказаний тимчасовий дозвіл було вилучено саме в ході огляду місця події 22.09.2016 року, як не було дотримано вказаних положень і працівниками поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_14 при зупинці ОСОБА_8 21.09.2016 р. у зв`язку з порушенням ним ПДР України та вилученні вказаного документу в процесі його затримання та доставки до віддділу поліції, як на тому наполягає сторона захисту.

Зазначені висновки у повному обсязі підтверджуються також поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, якими не спротсовуються версія обвинуваченого щодо подій ікримінованих йому правопорушень.

Що ж стосується пояснень учасників кримінального провадження в суді першої інстанції, а саме обвинуваченого та свідків, перевірених шляхом їх повторного допиту апеляційним судом за клопотанням прокурора, колегія судді також вважає за необхідне погодится в їх оцінкою, наданою судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та з висновками суду про недоведеність вказаними показаннями вини ОСОБА_8 як за ч.1 так і за ч.4 ст. 358 КК Укаїни.

При цьому доводи прокурора щодо неправильної оцінки зазначених показів не знайшли свого підтвердження.

Так обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції та апеляційному суді не заперечував вилучення в нього свідком ОСОБА_17 (поліцейським Бердичівського Міського відділу проліції) посвідчення водія та видачу замість нього тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами та притягнення його до адміністративної відповідальності , разом з тим категорично заперечив будь-яку підробку зазначеного дозволу, свою участь у слідчий дії - огляді місця події, та вилучення в нього тимчасвого дозволу саме в ході вказаної слідчої дії в кабінеті слічого 22.09.2016 р., а не напередодні працівниками поліції при йього зупинці 21.09.2016 р. Так саме 21.09.2016 року його зупиняли поліцейські в с. Оліївка за якесь порушення Правил дорожнього руху. Попросили пред`явити документи, і він надав їм у файлі разом з іншими документами тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, сказавши, що водійське посвідчення у нього було вилучено. Поліцейські подивились документи та попросили проїхати до Житомирського райвідділення поліції. Проїхав із ними до РВ, де слідча попросила з`явитись наступного дня, проте тимчасовий дозвіл йому не повернули. Наступного дня з`явився до слідчої, підписав у неї якісь документи, але дозвіл йому знов не повернули.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_15 (інспектор поліції Житомирського РВП), то з них вбачається, що у 2016 році (точної дати не пам`ятає) він разом з інспектором ОСОБА_14 під час виконання своїх службових обов`язків зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , який під час перевірки документів пред`явив тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, у якому в графі видачі було ручкою виправлена дата видачі, чим збільшено на два місяці термін його дії, тобто були явні ознаки його підроблення. У зв`язку з цим ОСОБА_8 було запропоновано проїхати у райвідділення поліції, на що останній погодився. Приїхавши до Житомирського РВП, було складено відповідний рапорт, який разом із тимчасовим дозволом ОСОБА_8 було передано до чергової частини. Окремих документів (зокрема, акту або протоколу) про вилучення тимчасового дозволу у ОСОБА_8 не складалось, оскільки ОСОБА_8 добровільно надав цей дозвіл.

Свідок ОСОБА_14 надав аналогічні пояснення та уточнив, що відносно ОСОБА_8 було складено постанову про порушення ним Правил дорожнього руху, яку разом з вилученим у ОСОБА_8 тимчасовим дозволом та відповідним рапортом було передано слідчій Шипнівській.

Оцінючи покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 суд першої інстанції дійшов висновку, що такі показання поліцейських не підтверджені іншими доказами, зокрема, відсутній сам предмет злочину підроблений офіційний документ, оскільки судом визнано недопустимими інші докази, зокрема протокол огляду місця події від 22.09.2016 року, тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, виданий на ім`я ОСОБА_11 04.06.2016 року, висновок криміналістичної експертизи від 6.10.2016 року № 1/3442.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що покази зазначених вище поліцейських ОСОБА_15 та ОСОБА_14 фактично підтверджують той факт, що тимчасовий дозвіл на керування транспорними засобами одержано ними від обвинуваченого з порушенням вимог КПК України, що фактично і не заперечується прокурором в апеляційній скарзі, оскільки в ній зазначено, що вказаний тимчасовий дозвіл був вилучений працівниками поліції при зупинці автомобіля обвинуваченого, а отже зазначене додатково свідчить про його (тимчасового дозволу) недопустимість як доказу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки сукупність зібраних доказів (в даному випадку і письмові докази, згадані вище, і пояснення свідків) мають оцінюватися з точки зору достатності та взаємозв`язку, як це передбачено положеннями ч.1 ст.94 КПК України, що і було дотримано судом.

Щодо поясненя свідка ОСОБА_12 (поліцейський Бердичівського міського відділу поліції), то з них вбачається, що саме він тимчасово вилучив у ОСОБА_8 посвідчення водія та видав йому вищезазначений тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.

Оцінюючи покази даного свідка суд першої інстанції виходив з того, що сам обвинувачений ОСОБА_8 вилучення у нього даним свідком посвідчення водія та видачу замість нього тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами не заперечував.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що зазначений свідок жодним чином не підтвердив чи не спростував обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів за ч.ч.1,4 ст.358 КПК України - обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тобто, покази даного свідка не мають ыстотного значення по даному кримінальному провадженню.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_16 , то з них вбачається, що зі знайомим ОСОБА_20 відпочивали біля Житомирського РВП, співробітники якого запросили їх як понятих до участі в слідчій дії. В кабінеті слідча демонструвала їм якийсь підроблений документ, і вони підписали протокол. Свідок зазначив, що обвинувачений був тоді присутній в кабінеті слідчої, проте категорично заперечив видачу останнім тимчасового дозволу, наполягав на тому, що цей дозвіл демонструвала саме слідча. На пред`явленій під час судового розгляду бірці з тимчасовим дозволом на ім`я ОСОБА_8 впізнав свій підпис, хоча не бачив, щоб при ньому цей дозвіл було упаковано та опечатано.

Так, оцінюючи покази даного свідка, суд дійшов висновку, що вони брав участь у наведеній процесуальній дії, при чому як понятий в даному протоколі слідчої дії брав участь ОСОБА_23 . При цьому, оцінка показів свідка проводилась у сукупності з оцінкою протоколу огляду місця події від 22.09.2016 року, який було визнано недопустимим доказом, в тому числі і з огляду на дані покази .

При цьому апеляційний суд також звертає увагу на те, що з пояснень іншого свідка , ОСОБА_20 в суді першох інстанції вбачається, що останній взагалі не впізнав ОСОБА_8 як учасника огляду місця події кабінету слідчого, а іншим понятим був ОСОБА_24 .

Аналізуючі усі наведені докази та доводи учасників судового розгляду можливо здійснити наступні висновки:

-тимчасовий дозвіл на право керування ТЗ вилучено з порушенням встановленого процесуального порядку, про що зазначено вище;

-законність його вилучення не підтверджується належними і допустимими доказами;

-факт видачі тимчасового дозволу слідчому обвинуваченим спростовується показами свідків: ОСОБА_25 і ОСОБА_14 , які стверджували, що з моменту вилучення посвідчення водія воно постійно було у них, та ОСОБА_20 і ОСОБА_26 , які узгоджуються із показаннями обвинуваченого, що він не видавав підробленого документу слідчій. У сукупності все також не узгоджуються з протоколом огляду місця події від 22.09.2016 р. При цьому цілком слішними вбачаються доводи захисника про те, що згідно реєстру до обвинувального акту від 25.10.2016 р., в ході досудового розслідування при проведенні процесуальних дій - допиту свідка ОСОБА_11 і огляду місця події нічого не вилучалося, а всупереч ч. 3 ст. 290 КПК України при відкритті матеріалів справи речовий доказ (документ) не було надано обвинуваченому і його захиснику для огляду, так як він був запакований в упаковці експерта і розкритий лише в судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 11.05.2018 року.

Також заслуговує на увагу суду і вказівка сторони захисту на ту обставину, що в обвинуваченні при викладенні обставин вчинення ОСОБА_8 злочинів, не дивлячись на фактичне вилучення у ОСОБА_8 тимчасового дозволу на право керування траспортними засобами, стороною обвинувачення безпідставно зазначається про його противправні дії з якимось посвідченням, яке вважє офіційним документом, називаючи його іноді тимчасовим дозволом, що свідчить про неконкретність обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд правильно визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 22.09.2016 р. та здобутий під час його проведення тимчасовий дозвіл на право користування траспортними засобами і застосував правило «отруйного дерева» щодо висновку експерта № 1/3442 від 6.10.2016 року, який до того ж не містить доказової інформації щодо вчинення підроблення ОСОБА_19 та лише внаслідок цього не є доказом, в розумінні ч. 1 ст. 84 та п. 12 ст. 290 КПК України.

Що стосується доводів прокурора в судовому засіданні апеляційного суду з приводу порушення судом першої інстанції положень ст.23 КПК України, оскільки судом не було безпосередньо досліджено докази, надані стороною обвинувачення, що на його думку вплинуло на законність та обгрунтованість прийнятого рішення, то вони не можуть бути підставою для скасування оскарженого вироку з огляду на наступне.

Так з журналу судового засідання від 11.05.2018 року (а.к.п.62-65 т.2) вбачається, що прокурором в суді першої інстанції було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. При цьому, письмові докази сторони обвинувачення (а.к.п.66-90 т.2) були спочатку в повному обсязі оголошенні прокурором, а в подальшому долучені до матеріалів судової справи.

Від учасників судового розгляду не надходило жодних заперечень та зауважень щодо неналежного дослідження вказаних доказів судом, зазначені докази обговорювалися, сторони надавали свої пояснення щодо них, заявляли клопотання, судом безпосередньо за участю всіх учасників судового розгляду досліджувався речовий доказ тимчасовий додзвіл, про підробку якого йдеться в обвинуваченні. Жодним чином не йшлося про зазначене порушення при виступі учасників судового розгляду в судових дебатах.

Також колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі процесуального прокурора ОСОБА_10 не йдеться про ці доводи як підстави до скасування оскаржуваного вироку суду, а навпаки було заявлено про повторне дослідження частини з них апеляційним судом та постановлення на підставі вказаних доказів обвинуального вироку, а прокурор в апеляційному суді не просив з цих підстав скасувати виправдувальний вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Всі ці обставини свідчать про те, що судом першої інстанції належним чином досліджувались письмові докази сторони обвинувачення (а.к.п.66-90 т.2), які були долученні до провадження 11.05.2018 року, і підстав вважати наявними зазначені порушення судом вимог кримінального процесуального права колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів, в результаті перегляду кримінального провадження, поторного дослідження доказів в справі, заслуховування пояснень та доводів учасників судового розгляду, свідків, та дослідивши докази сторони обвинувачення, в тому числі і речового доказу тимчасового посвідчення на право керування траспорними засобами, в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що такі докази не містять достатніх підтверджуючих даних того, що вчинені кримінальні правопорушеня, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 .. І виходячи зі змісту обвинувачення, яке інкриміноване ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що воно побудоване на припущеннях, що суперечить положенням ч.3 ст.62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Підтсав для скасування чи зміни вироку апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2018 року відносно ОСОБА_8 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, яким виправдано ОСОБА_8 у зв`язку із недоведенням, що вчинено злочини, у яких він обвинувачується без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: