ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/490/19 Справа № 202/1925/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000240,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «DAF FT XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , вилучений 16.03.2019 року під час проведення огляду місця ДТП.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що автомобіль, вказаний у клопотанні слідчого, є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на зазначене майно, оскільки вказаний транспортний засіб був матеріальним об`єктом, котрий міг зберегти на собі сліди або містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюватимуться під час кримінального провадження за допомогою проведення судово-автотехнічної експертизи та судової експертизи технічного стану автомобіля. Крім того, визнання автомобіля речовим доказом відповідає вимогам ст. 98 КПК України, тому, відповідно до п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, є підстави для накладення арешту з метою забезпечення речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого у накладенні арешту на автомобіль марки «DAF FT XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та повернути його власнику.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим не наведені конкретні відомості, які б вказували та підтверджували реальну загрозу на знищення, псування, перетворення, відчуження вказаного транспортного засобу, оскільки він, як власник майна зацікавлений у співпраці зі слідством, збереженні майна, проведенні відповідних експертиз та надані будь-якої допомоги потерпілому ОСОБА_8 , який на цей час знаходиться у задовільному стані, та який у своїй заяві від 21.03.2019 року просить не визнавати його потерпілим у цьому кримінальному провадженні, а також, що моральні претензії до ОСОБА_9 або будь-яких інших осіб він не має.
Вказує на те, що вилучений автомобіль знаходиться під відкритим небом в іншому місті та без належного нагляду, що може призвести до розукомплектування транспортного засобу, пошкодження майна та інше.
У володільця - ТОВ Трансервіс Ф.Б. є спеціальні ангари для зберігання вантажних транспортних засобів з причепом, які знаходяться на охоронюваній території з відповідними умовами відповідального зберігання, а тому вказаний автомобіль може бути переданий на зберігання володільцю або власнику як речовий доказ, та у разі необхідності, за викликом слідчого, може бути негайно доставлений для проведення слідчих дій та необхідних експертиз.
Зазначає, що слідчий суддя в ухвалі взагалі не надав оцінки доводам представника третьої особи - ОСОБА_10 щодо правової позиції, яка передбачена ч.4 ст.173 КПК України.
Також, посилається на те, що клопотання слідчого про арешт майна надійшло до суду 18.03.2019 року, а тому слідчий суддя розглянувши вказане клопотання 22.03.2019 року порушив строк, передбачений ч.6 ст.173 КПК України.
Крім того, 26.06.2019 року вказаний арештований автомобіль вже оглянутий експертом, тому необхідності в його подальшому арешті немає.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, оскільки дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, а тому підлягає поверненню з метою усунення недоліків.

Так, апеляційним переглядом встановлено, що 16.03.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з тих обставин, що 15.03.2019 року, приблизно о 22.20 год., водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «DAF FT XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з`єднаним із напівпричепом «SCHMITZ S 01», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині автодороги М-04 «Знам`янка Луганськ Ізварине» через Дніпропетровську область з боку м. Дніпра у напрямку м. П`ятихатки, де на 188-му км + 700 м зазначеної автодороги, поблизу с. Шевченко Дніпровського району Дніпропетровської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перебував на вказаній автодорозі. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку II ст., гемоцефалія гемосинус, із якими його було госпіталізовано до відділення РІТ КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова».
18.03.2019 року старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «DAF FT XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , з метою запобігання приховування або знищення вказаного автомобіля, який визнаний речовим доказом, чи слідів залишених на ньому, шляхом приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та для забезпечення проведення необхідних оглядів за участі відповідних спеціалістів, призначення в подальшому експертиз, зокрема експертизи технічного стану транспортного засобу та у разі необхідності судової транспортно-трасологічної експертизи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання слідчого з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погодитися не може, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для повернення клопотання слідчому для усунення його недоліків, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна.
Отже, у разі, якщо слідчий вважає, що із вказаним автомобілем, на який слід накласти арешт, необхідно провести певні експертизи, то до клопотання має бути надано відповідне підтвердження, однак у клопотанні слідчого відсутнє обгрунтування підстав призначення експертизи та не надано цьому жодного підтвердження.
Таким чином, у зв`язку із вищезазначеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК України дійшов висновку про його задоволення.

Також слідчим суддею не викладено в ухвалі мотивів постановлення ухвали за межами визначеного ч.6 ст.173 КПК України строку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, про повернення клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000240 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000240- повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 години з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4