Провадження № 1-кп/522/1372/18
УХВАЛА

28 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

зацікавленої особи ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного на майно по кримінальному провадженню на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч. 2, 190 ч. 3, 190 ч. 4 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень за ст. 190 ч. 2, 3, 4 КК України.

ОСОБА_7 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про скасування арешту майна, посилаючись на те, що 22.06.2012 слідчим Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 в межах кримінального провадження було винесено постанову про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 . Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на квартиру зареєстрований 25.06.2012 р., реєстраційний номер обтяження 12661363.

30.08.2006 р., квартира за адресою: АДРЕСА_2 була передана ОСОБА_8 в іпотеку Акціонерному поштово-пенсійному банкому «Аваль».

Іпотека нерухомого майна виступила забезпеченням зобов`язань ОСОБА_8 перед Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» за Кредитним договором № 014/0027/74/63228 від 16.08.2006 р.

30.11.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний Банк», який став правонаступником ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» за вказаними вище зобов`язаннями, на підставі Договору відступлення права вимоги та Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, та ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» було укладено Договір відступлення права вимоги та Договір про відступлення прав вимог за договором іпотеки, реєстровий № 28502.

Відповідно до зазначених Договорів ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» передав ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», а ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» прийняв належні ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» права вимоги за Кредитним Договором № 014/0027/74/63228 від 16.08.2006 р., що був укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_8 , а також права вимоги на предмет іпотеки, належні ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» за Договором іпотеки від 30.08.2006 р., реєстровий № 6686, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

06.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ», як Кредитором, та ОСОБА_7 , як новим кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги.

Відповідно до Договору відступлення права вимоги від 06.03.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» передало ОСОБА_7 належні права вимоги за Кредитним Договором № 014/0027/74/63228 від 16.08.2006 р., що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_8 , а також договором поруки, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

03.07.2018 р. ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_7 уклали Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 30.08.2006 р.

Вказаний Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 30.08.2006 р. було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 588.

Предметом іпотеки, право вимоги на який набула ОСОБА_7 є квартира АДРЕСА_1 .

11.07.2018 року ОСОБА_7 через приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 було передано заяву, яка містила в собі відомості про зміну Кредитора за Кредитним договором № 014/0027/74/63228 від 16.08.2006 року та Іпотекодержателем за Договором іпотеки від 30.06.2006 року з ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на ОСОБА_7 .

Крім того, у вказаній заяві містилась вимога до ОСОБА_8 щодо сплати заборгованості за Кредитним договором від 16.08.2006 року та попередження, що у випадку непогашення заборгованості в 30-денний строк, ОСОБА_7 буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Заява була вручена ОСОБА_8 16.07.2018 року.

Протягом 30 днів заборгованість за Кредитним договором № 014/0027/74/63228 від 16.08.2006 року не була погашена.

Позичальник ОСОБА_12 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Наявність зазначеної непогашеної заборгованості підтверджує порушення Позичальником ОСОБА_8 умов Кредитного договору та невиконання зобов`язання за Договором іпотеки, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 4 Договору іпотеки, за вибором Іпотекодержателя.

У зв`язку із чим 07.09.2018 року ОСОБА_7 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно до ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Таким чином, ОСОБА_7 є законним володільцем речового права (права власності) на квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_7 підтримала подану заяву, наполягаючи на її задоволенні.

Прокурор, що приймав участь по даному провадженню не заперечував проти задоволення заяви про скасування арешту.

Законний представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення заяви про скасування арешту.

Розглянувши заяву, вивчивши надані матеріали, заслухавши заявника та інших учасників провадження, суд вважає, що заява про скасування арешту підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке розглядається слідчим суддею під час досудового розслідування; арешт скасовується повністю або частково, якщо зазначені особи доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому ключову роль у забезпеченні ефективного захисту прав і свобод громадян та юридичних осіб на національному рівні відведено саме судам.

Відповідно до ст. 7 КПК України, серед засад кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Права ОСОБА_7 , як власниці майна є порушеними, за умови наявності вказаного обтяження у вигляді арешту на належному їй нерухомому майні, вона не може вільно розпоряджатись квартирою.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на той момент належала ОСОБА_8 , в рамках кримінальної справи стосовно ОСОБА_8 , порушеної за ч. 4 ст. 190 КК України.

Зазначений арешт було накладено з метою забезпечення можливого у майбутньому цивільного позову, а також з метою застосування заходів забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

ОСОБА_7 є законним володільцем речового права на зазначену квартиру. Практика Європейського суду з прав людини, зазначає, що продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Таким чином, з огляду на законну зміну власника нерухомого майна, досягти цілей, з якими накладався арешт фактично неможливо.

Забезпечити виконання вироку щодо ОСОБА_8 за рахунок майна ОСОБА_7 неможливо, у зв`язку із чим подальший арешт зазначеної квартири призводить до порушення прав власниці квартири.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в подальшому застосуванні арешту на квартиру відпала потреба, а тому подана заява про скасування арешту майна підлягає задоволенню, оскільки існують всі передбачені Законом підстави для скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного на майно задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області від 22.06.2012 року про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

28.12.2018