САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2197/18
Провадження № 1-кп/726/139/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.12.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000409від 11.10.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця села Репужинці, Заставнівського району, Чернівецької області, освіта середня спеціальна, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.05.2017 вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 407 КК України до арешту на строк 5 місяців з відбуванням на гауптвахті,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 , 31.05.2016 року мобілізований на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , де 31.05.2016 уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.

02.07.2016 відповідно до Наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України за №138-РС від 22.06.2016 солдат ОСОБА_5 був призначений на посаду гранатометника 3 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків.

19.12.2017 відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , за №177 ОСОБА_5 був призначений на посаду номера обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки гірсько-штурмової роти НОМЕР_4 окремого гірсько-штурмового батальйону НОМЕР_5 окремої гірсько-штурмової бригади (військова частина НОМЕР_1 ), тобто з 19.12.2017 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. вимог ст.ст. 11-16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (Далі по тексту Статут) кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, Законів України та Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, бути дисциплінованим, додержуватись правил поведінки військовослужбовців, утримуватись від шкідливих для здоров`я звичок.

Згідно ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку та правил, встановлених військовими статутами і зобов`язує кожного військовослужбовця неухильно виконувати вимоги військових статутів, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оборону України» встановлено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Як наслідок, 17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року встановлено, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, рішення про проведення часткової мобілізації в Україні (настання особливого періоду) прийнято через збройну агресію проти України і як наслідок, на Сході України розпочалось проведення антитерористичної операції.

Крім цього, згідно роз`яснення Генерального штабу Збройних Сил України, особливий період розпочався з 18 березня 2014 року (з часу введення в дію Указу Президента від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію») і триває по теперішній час. Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.

Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Радою національної безпеки і оборони України також дано роз`яснення щодо особливого періоду, а саме це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. Особливий період в Україні розпочався з моменту оголошення часткової мобілізації 18 березня 2014 року після опублікування у газеті Верховної Ради України «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49 Закону України від 17 березня 2014 року № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента «Про часткову мобілізацію». Особливий період на цей час не завершений.

Фактично у своєму рішенні Житомирський районний суд Житомирської області ототожнив поняття «мобілізації» та «особливого періоду». Однак, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Таким чином, терміни проведення мобілізації, які визначені в Указі Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року№ 15/2015, не збігаються з термінами дії особливого періоду в Україні, так як поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», і як наслідок, особливий період не закінчується у момент завершення мобілізації в Україні.

Крім цього, станом на сьогоднішній день з Державного бюджету України виділяються грошові кошти для забезпечення соціальних гарантій військовослужбовців, які призванні на військову службу на особливий період під час мобілізації, у тому числі за всіма громадянами, які призвані під час мобілізації на військову службу, гарантовано зберігаються місце роботи, посада, середній заробітокна підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Одночасно всі військовослужбовці, призвані під час мобілізації отримають грошове забезпечення. Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, збережено право на підприємницьку діяльність для приватних підприємців, при їх призові на військову службу під час мобілізації. При цьому державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців не припиняється. Військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, набувають нового юридичного статусу військовослужбовці, внаслідок чого на них розповсюджуються пільги, передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», інших нормативно-правових актів.

З такою правовою позицією погодився і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №5-163км17, ухвала від 29.06.2017).

Такого ж висновку дійшла робоча нарада у Верховному Суді з головами апеляційних судів областей та Апеляційного суду м. Києва за участю Голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та заступника голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що відбулася 02.03.2018.

Вищевказане є підтвердженням особливого періоду, крім воєнного стану, на момент вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, по теперішній час.

Поряд із цим, 17.07.2018, приблизно о 09 год. 00 хв. солдат військової служби за контрактом ОСОБА_5 , з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, умисно, самовільно, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_1 та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться в АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 02.10.2018, коли повернувся до військової частини, тобто незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини тривалістю понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому, органом досудового розслідування, кримінальному правопорушенні, повністю визнав, у вчиненому розкаялався, надав суду показання згідно обвинувачення.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів судового провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 , вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопрушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за аналогічний злочин, має постійне місце проживання, за місцем служби характеризується добре, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у вчиненому, є учасником АТО.

Обставинами, які обтяжують вину обвинуваченого суд вважає вчинення ним злочину повторно.

Відповідно до вимог КК України, покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових аналогічних злочинів.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому , суд враховує обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, наслідки, що наступили від вчиненого, і вважає, що його виправлення, попередження з його боку здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції від суспільства, останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей Кримінального Закону , із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню відсутній.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Садгірський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1