Справа № 500/4102/18
Провадження № 1-кп/500/444/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001059, на підставі угоди про визнання винуватості за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

17.01.2018 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт, з яких відбув 16 годин громадських робіт,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

встановив:

17 січня 2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 80 годин громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_5 , заздалегідь усвідомлюючи про те, що повинен відпрацювати 80 годин громадських робіт за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 17.01.2018 р. та незважаючи на неодноразові роз`яснення умов та порядку відбування покарання, відповідальність за ухилення від відбування покарання, профілактичних бесід та попереджень, винесених Ізмаїльським міськрайонним відділом пробації, проігнорував законні вимоги, покладені на нього судом.

Усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно протягом часу з 17.01.2018 по 15.05.2018 р. з 80 годин громадських робіт відпрацював лише 16 годин, умисно ухиляючись від відпрацювання решти 64 годин громадських робіт.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України за кваліфікуючими ознаками ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

У судовому засіданні ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся, при цьому ОСОБА_5 пояснив, що не відпрацював всі години, оскільки не було часу.

07 червня 2018 року між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_5 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_6 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або про відмову в затверджені угоди та про повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 475 цього Кодексу.

За умовами вказаної угоди від 07.06.2018 р. прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язку обвинуваченого щодо беззастережного визнання винуватості, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за вчинений злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк один рік, а також сторонами узгоджено звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд також погоджується з кваліфікацією його дій за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені йому п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, зокрема можливість застосування судом положень ст. ст. 71, 72 КК України при визначенні остаточного покарання, а також визначення судом тривалості іспитового строку та обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся в його вчиненні, активно сприяв його розкриттю, а також те, що у нього відсутні обставини, що обтяжують його покарання. За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується негативно, однак в конфліктних ситуаціях поміченим не був.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання із застосуванням судом положень ст. ст. 71, 72 КК України. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_5 , з іншого, і призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 389 КК України узгодженої сторонами міри покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

При призначенні остаточного покарання винному ОСОБА_5 суд враховує те, що він вчинив злочин після постановлення вироку Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 17.01.2018 р., яким його було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України, але до повного відбуття покарання у виді 80 годин громадських робіт, призначеного цим вироком. Також суд враховує що призначене ОСОБА_5 покарання у виді 80 годин громадських робіт відбуте ним лише в межах строку 16 годин, у зв`язку з чим невідбута частина покарання складає 64 години громадських робіт.

Тому, ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, повністю приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за новим вироком.

При цьому менш суворий вид покарання (64 години громадських робіт) переводиться в більш суворий вид виходячи з їх співвідношення, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з яким одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт. Невідбута частина покарання, яку необхідно приєднати до покарання за правилами ст. 71 КК України виходячи з наведеного співвідношення складає 8 днів обмеження волі.

Враховуючи те, що сторонами угоди узгоджене звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов висновку про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи ОСОБА_5 та обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд в силу ч. 3 ст. 75 КК визначає йому тривалість іспитового строку терміном на два роки, а також обов`язки, що передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 червня 2018 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_5 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

В силу ст. ст. 71, 72 КК України ОСОБА_5 повністю невідбуте ним покарання у виді шістдесяти чотирьох годин громадських робіт за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2018 року повністю приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, перевівши покарання у виді громадських робіт у більш суворий вид покарання у виді обмеження волі, виходячи із співвідношення, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 72 КК, відповідно до якого одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, та остаточно ОСОБА_5 до відбування визначити покарання у виді обмеження волі строком на один рік вісім днів.

Згідно досягнутої узгодженості на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, та встановити йому іспитовий строк тривалістю два роки.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки, що передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 20 листопада 2018 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1