№ 336/91/19
пр. № 1-кп/336/340/2019
УХВАЛА
Іменем України
28 березня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву потерпілої ОСОБА_6 про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 звинувачується у тому, що 15.12.2018 року приблизно о 16.30 годині, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , під приводом здійснення дзвінка, зловживаючи довірою малолітнього ОСОБА_7 , заволодів належним ОСОБА_6 мобільним телефоном Samsung J120H в корпусі золотистого кольору, вартістю 1500 гривень, в прозорому чохлі бежевого кольору, в якому знаходилось дві сімкартки мобільних операторів Водафон и Київстар, та картка пам`яті на 16 Гб, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 1500 гривень.

В підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 заявила про відмову від обвинувачення та закриття провадження по справі, вказавши, що ОСОБА_4 є її родичем, племінником чоловіка, наслідки закриття провадження у справі зрозумілі. Заява здійснена нею добровільно без будь-якого примусу.

Обвинувачений та захисник підтримали заявлене клопотання, просили закрити провадження по справі у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення відповідно до ст. 284 КПК України.

Прокурор проти закриття провадження з цієї підстави не заперечувала.

При вирішенні питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, суд виходить з наступного.

Станом на день скоєння злочину 15 грудня 2018 року пунктом 3 статті 477 КПК України злочин, передбачений статтею 190 (шахрайство, крім шахрайства, вчиненого організованою групою), вчинений чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого, був віднесений до злочинів приватного обвинувачення, кримінальне провадження за якими може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.
Законом України № 2227 від 06.12.2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 11.01.2019 року пункт 3 виключено зі ст. 477 КПК України.
Як відомо, існують 3 види дії законів та інших нормативно-правових актів у часі:
пряма дія (коли новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності, тобто такий акт діє лише «вперед» із моменту набрання ним чинності та до моменту його скасування чи зміни);
зворотна (ретроактивна) дія (коли новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності, іншими словами, дія нормативно-правового акта поширюється на всі факти й правовідносини не лише «вперед» (пряма дія), а й «назад» у часі (зворотна дія);
переживаюча (ультраактивна) дія (коли правова норма продовжує свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини).
Нормативно-правові акти за загальним правилом мають пряму дію і лише в окремих випадках зворотну чи переживаючу. Це повною мірою стосується положень законодавства про кримінальну відповідальність, зокрема чинного Кримінального кодексу.
У ст.58 Конституції встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх учинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, ця норма визначає загальне правило прямої дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також заборону їх зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (тобто йдеться про злочинність і караність діяння).
Питання дії закону про кримінальну відповідальність у часі врегульовано також статтями 4 та 5 КК, положення яких доповнюють одна одну й мають тлумачитися та застосовуватися в їх взаємозв`язку.
Так, ч. 1 ст. 5 КК передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі. Відповідно до ч. 2 цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
У той же час, за приписами ч. 2 ст. 4 КК, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час учинення цього діяння.
Аналіз змісту зазначених норм дозволяє зробити висновок, що ст.5 КК регулює виключно питання зворотної дії закону (тобто встановлює правила застосування закону до діянь і правовідносин, які були вчинені до набрання новим законом чинності й не тривають (не продовжуються) після цього), але не забороняє його пряму дію (тобто не виключає можливості застосування «нового» закону до діянь або правовідносин, які виникли та/або тривають після набрання ним чинності).
Водночас ч. 2 ст. 4 КК установлює, що застосуванню підлягає не будь-який закон про кримінальну відповідальність, який діяв на момент учинення діяння, а лише той, що визначає «злочинність», «караність» та «інші кримінально-правові наслідки діяння».
Враховуючи, що на день скоєння злочину, у якому ОСОБА_4 обвинувачується, діяли положення КПК України, які відносили злочин, передбачений ст. 190 ч. 2 кК України, у разі його вчинення близьким родичем, до злочину приватного обвинувачення, що дозволяло потерпілим відмовлятись від обвинувачення, а обвинуваченим, відповідно, надавало право на закриття кримінального провадження, що загалом розширювало права потерпілих та поліпшувало становище обвинувачених, тож суд вважає, що з урахуванням правової позиції Великої палати Верховного суду, висловленої у постанові від 29.08.2018 року по справі №663/537/17, положення ст. 477 КПК України в цьому випадку мають ультраактивну (переживаючу) дію у часі та можуть бути застосовані у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які були вчинені до 11.01.2019 року.
Відповідно до ст. 284 ч. 1 п. 7, ч. 6 КПК України суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Зважаючи на те, що потерпіла відмовилась від обвинувачення та їй зрозумілі наслідки закриття провадження у справі, враховуючи думку учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у зазначеній справі.

Керуючись ст. 284 КПК України,
УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, закрити відповідно до ст. 284 ч. 1 п. 7 КПК України в редакції Закону України від 13.04.2012 року № 4651 у зв`язку з відомою потерпілої від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя ОСОБА_1

28.03.19