Справа № 199/9352/18
ВИРОК
іменем України

22.12.2018 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002092, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Дніпро, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не маючого на своєму утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.335 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2014, ОСОБА_4 на підставі протоколу засідання районної комісії з питань приписки № 21/333, поставлений на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний.

Згідно ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, зазначений Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: зокрема передбачено, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягай 27-річного віку і не мають права на ; звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Призов громадян України на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин.

Організація підготовки та проведення призову громадян України на строкову військову службу здійснюється міськими (районними) державними адміністраціями (виконавчими органами міських рад) у взаємодії з міськими (районними) військовими комісаріатами.

Строки проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України. Такий указ публікується в засобах масової інформації не пізніш як за місяць до закінчення року, що передує року призову (призовів) громадян України на строкову військову службу, крім указу про призов (призови) громадян України на строкову військову службу в особливий період, який публікується не пізніш як за місяць до початку проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу.

Після набрання чинності Указом Президента України щодо проведення чергового призову: призовники, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці; у разі якщо за будь-яких обставин повістка не надійшла, громадяни призовного віку зобов`язані з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента України; призовники, які змінили місце проживання, зобов`язані в семиденний строк прибути до районного (міського) військового комісаріату за новим місцем проживання для взяття на військовий облік;

У разі неявки призовника без поважних причин за викликом районного (міського) військового комісаріату на призовну комісію він несе відповідальність, установлену законом.
Поважними причинами неприбуття призовників до призовних дільниць у строк, установлений військовим комісаріатом, які підтверджені відповідними документами, визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба призовника або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у зазначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини.

Так, на виконання Указу Президента України № 33/2018 від 15.02.2018 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України та строкову військову службу у 2018 році», 15.11.2018 військовозобов`язаний ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду та подальшого призову на строкову військову службу.

16.11.2018 ОСОБА_4 в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 пройшов дослідження і медичний огляд військовозобов`язаного та згідно протоколу засідання районної призовної , комісії з питань призову № 13 від 16.11.2018 р., визнаний придатним до проходження військової служби та під розписку отримав повістку про необхідність явки 19.11.2018 р. до РВК, з метою подальшого направлення для проходження військової служби.

Однак в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1,3,9,15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 та Указу Президента України № 33/2018 від 15.02.2018 року «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України та строкову військову службу у 2018 році», Постанови Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 року № 352 «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», військовозобов`язаний ОСОБА_4 19.11.2018, з метою ухилення від призиву на строкову військову службу, умисно, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призиву на військову службу, належним чином попереджений про необхідність та обов`язковість явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 (м. Дніпро, вул. Путилівська, 20), за повісткою не з`явився, тим самим без поважних причин не прибув у вказаний у призовному документі час до призовного пункту, тим самим ухилився від призову на військову службу.

Обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він при вказаних в обвинувальному акті обставинах, ухилявся від призову на військову службу через небажання її проходити.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

- повідомлення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.11.2018 року про ухилення ОСОБА_4 від призову на військову службу;

- актом від 19.11.2018 року розшуку призовника ОСОБА_4 , який не з`явився на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки на обласний збірний пункт та призову на строкову військову службу;

- копією повістки, відповідно до якої ОСОБА_4 повідомлений 15.11.2018 року про необхідність його явки для відправлення на збірний пункт на 19.11.2018 року;

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч.1 ст.335 КК України, як ухилення від призову на строкову військову службу.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні умисного злочину невеликої тяжкості; провину визнав повністю; у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 щиро каявся, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, дав правдиві свідчення, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

З огляду на викладене, а, крім того, відсутність тяжких наслідків від злочину, вчиненого ОСОБА_4 , обставини, пом`якшуючі покарання та інші данні, характеризуючи особу обвинуваченого, що пом`якшують покарання, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та надають право суду на підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, поклавши на ОСОБА_4 певні обов`язки.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому за ч.1 ст.335 КК України обвинуваченні та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75, п.1,2 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк 1 (один) рік, та обвинуваченого звільнити від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1