ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/358/19 Справа № 182/1626/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також доповнення та зміни до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 від 25 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Знам`янка, Кам`янcько-Дніпровського району, Запорізької області, громадянина України, працюючого директором ТОВ «Укрдизельсервіс» КФ «Ярослава», має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) 03 березня 2008 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком на 2 роки;
2) 05 липня 2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 03 березня 2008 року та засуджений до 5 років 1 місяця позбавлення волі, 24 січня 2014 року звільнився по відбуттю покарання
визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_9 зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення за період з 01 березня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Період з 21 червня 2017 року до набрання вироком законної сили, зараховано в строк відбуття покарання період попереднього увязнення, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 7 391 грн. 04 коп.
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_14 визнано винуватим в тому, що останній приблизно о 19 год. 55 хвил. 24 грудня 2016 року, керуючи технічно справним автомобілем марки „Mazda-6 з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » належить ОСОБА_15 , рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год. по сухому, освітленому міським електричним освітленням, покриттю проїжджої частини вул. Електрометалургів з боку вул. Некрасова в напрямку вул. Героїв Чорнобиля в м. Нікополі, Дніпропетровської області.
Під час руху водій ОСОБА_9 наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 «Правил дорожнього руху України», розташованого біля зупинки громадського транспорту «Автовокзал», в районі буд. 206 по вул. Електрометалургів.
Приблизно в той же час, перед вказаним пішохідним переходом, у правій смузі зупинився транспортний засіб-автобус «БАЗ-А079», реєстраційний номер « НОМЕР_3 » під керуванням водія ОСОБА_16 , що рухався попереду у попутному напрямку з автомобілем „Mazda-6.
Рухаючись по лівій смузі, відносно смуги руху автобусу «БАЗ А079», водій ОСОБА_9 наближаючись до вищезазначеного нерегульованого пішохідного переходу, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного або іншого характеру для забезпечення безпечного руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, завчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль „Mazda-6, а продовжуючи рух, виїхав на пішохідний перехід, де допустив наїзд передньою частиною автомобіля на пішоходів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які вийшли із-за передньої частини автобусу «БАЗ А079» та рухалися по нерегульованому пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 .
Після скоєння наїзду на пішоходів, водій ОСОБА_9 залишив транспортний засіб на місці пригоди та пішов у напрямку вул. Героїв Чорнобиля м. Нікополя, тобто, залишив місце вчинення злочину.
Порушення водієм ОСОБА_9 п. 18.1. «Правил дорожнього руху України» знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок вказаних дій водія ОСОБА_9 потерпілі:
-пішохід ОСОБА_18 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя від яких остання о 22 год. 30 хвил. 24 грудня 2016 року померла у приміщенні Нікопольської міської лікарні №1;
-пішохід ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких остання о 22 год. 50 хвил. 24 грудня 2016 року також померла у приміщенні Нікопольської міської лікарні №1.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , просять вирок змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання. Застосувати ст. 69 КК України і призначити до відбуття 4 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитом на відповідний строк з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вважають, що судом не враховані пом`якшуючі покарання обставини, а саме: щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Просять прийняти до уваги, позитивну характеристику обвинуваченого та наявність на утриманні батька-інваліда та малолітньої дитини, а також, що невдовзі у нього повинна народитися друга дитина.
Просять суд прийняти до уваги, що ОСОБА_19 та його рідні надавали суттєву матеріальну допомогу сім`ям загиблих.
Вважають, що судом не враховано думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила його суворо не карати та не позбавляти волі, а потерпілий ОСОБА_20 в суді заявив, що претензій матеріального характеру не має.
В доповненнях та змінах до апеляційної скарги захисників адвокат ОСОБА_8 просить вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_19 покарання змінити.
Вважати його засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 01 березня 2017 року по 10 січня 2018 року, а також з 08 листопада 2018 року по день винесення ухвали Дніпровським апеляційним судом, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також зарахувати в строк відбуття покарання з 11 січня 2018 року по 07 листопада 2018 року до набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
- Потерпіла ОСОБА_10 просить вирок, в частині призначеного покарання змінити. Звільнити обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК.
В обгрунтування посилається на те, що судом не врахована її позиція в судовому засіданні - не позбавляти ОСОБА_9 волі. Звертає увагу, що останній в повному обсязі відшкодував моральну шкоду та зобов`язувався в подальшому надавати матеріальну допомогу. Перебування в місцях позбавлення волі зробить неможливим її отримання. Крім того, вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні розкаявся у вчиненому, щиросердно жалкує про скоєне, просив вибачення, які було прийнято.
Заслухавши суддюдоповідача, думки обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити змінену апеляційну скаргу сторони захисту, та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення полі на строк 5 років, з з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, та перерахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України, думку прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах і доповненнях до них, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно з матеріалами справи, судом першої інстанції проведено судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Крім того, судом дотримано вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів висновки суду першої інстанції про доведеність вини у вчиненні ОСОБА_9 злочину при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Колегія суддів зазначає, що призначаючи обвинувачену ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вчиненого ним злочину, обставини справи, наслідки, а саме, спричинення двом потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, від яких останні померли в лікувальному закладі, та те, що у потерпілої ОСОБА_17 залишилися двоє неповнолітніх дітей, які перебувають під опікою бабусі та дідуся.
Не залишена судом без уваги і поведінка ОСОБА_9 після злочину, який з метою уникнення відповідальності, спочатку зник з місця події та деякий час переховувався від органу слідства.
Враховано судом вжиття заходів родичами обвинуваченого щодо відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, у зв`язку з чим, останні не заявляли цивільні позови. На теперішній час потерпілі не мають претензій та просять суворо не карати обвинуваченого.
Обговорювались судом позиції потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_10 про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, і позиція потерпілого ОСОБА_21 про призначення суворого покарання.
Відповідно до ст.ст. 65-67 КК суд дослідив дані про особу обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем мешкання, що має міцні соціальні зв`язки, малолітнього сина і вагітну дружину, що займався суспільно-корисною працею. Оголошувались судом і прийняті до уваги дані про судимості ОСОБА_9 за вчинення корисливих злочинів, та що він схильний до порушень «Правил дорожнього руху» при керуванні саме транспортними засобами.
Щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілим судом обгрнутовано визнані в якості обставин, які пом`якшують покарання.
Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.
Колегія суддів вважає, що сукупність наведених даних привела районний суд до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст. ст. 691, 75 КК України при призначенні покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_22 , його захисників, зі змінами та доповненнями, та потерпілої ОСОБА_10 , задоволенню не підлягають, адже призначене районним судом покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, є за своїм видом та розміром справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 22 січня 2019 року включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись вимогами ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з доповненнями та змінами, поданими адвокатом ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 , - залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення за період: з 21 червня 2017 року по 22 січня 2019 року включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4