йСправа № 304/369/19 Провадження № 1-кс/304/130/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4 , старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , розглянувши його клопотання, погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000094 від 07 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

старший слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000094 від 07 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про накладення арешту на автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI», р/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , залишивши такий на зберіганні на майданчику тимчасового тримання Перечинського ВП. Клопотання мотивує тим, що 07 березня 2019 року о 12:10 год. до чергової частини Перечинського ВП надійшло повідомлення чергового лікаря Перечинської ЦРЛ про те, що каретою швидкої медичної допомоги до лікарні доставлено неповнолітнього ОСОБА_7 з діагнозом «ЗЧМТ. Забійні садна потилиці, лівої лопатки, поясниці зліва», який отримав вказані ушкодження внаслідок наїзду на нього навпроти Перечинської ЗОШ І-ІІІ ступенів автомобіля марки «Шевроле Лачетті», р/н НОМЕР_1 , під керуванням громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 . Дану подію старшим слідчим СВ Перечинського ВП ГУ НП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_5 07 березня 2019 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000094, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Під час огляду 07 березня 2019 року місця події ДТП виявлено автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI», р/н НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , та який було доставлено на майданчик тимчасового тримання Перечинського ВП з метою проведення необхідних судових експертиз. Оскільки тимчасово затриманий транспортний засіб є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а також з метою встановлення його технічної справності для чого необхідним є проведення експертизи технічного стану автомобіля та проведення інших слідчих дій, слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 проти накладення арешту на транспортний засіб заперечили, оскільки такий вона використовує у професійній діяльності, а відтак він є основним засобом для отримання доходу. Крім того зазначила, що має на утриманні хвору матір та малолітню дитину, яких також завжди повинна підвозити до лікувального та навчального закладу відповідно.

Слідчий у судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив таке задовольнити, посилаючись на викладені у клопотанні обставини.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників розгляду, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів справи, 07 березня 2019 року о 12:10 год. до чергової частини Перечинського ВП надійшло повідомлення чергового лікаря Перечинської ЦРЛ про те, що каретою швидкої медичної допомоги до лікарні доставлено неповнолітнього ОСОБА_7 з діагнозом «ЗЧМТ. Забійні садна потилиці, лівої лопатки, поясниці зліва», який отримав вказані ушкодження внаслідок наїзду на нього навпроти Перечинської ЗОШ І-ІІІ ступенів автомобіля марки «Шевроле Лачетті», р/н НОМЕР_1 , під керуванням громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Також з даних матеріалів убачається, що дану подію 07 березня 2019 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000094 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження від 09 березня 2019 року (а. с. 3).

Крім цього, як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 березня 2019 року автомобіль марки «Шевроле Лачетті», р/н НОМЕР_1 , під керуванням громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода (а. с. 5-12).

Постановою старшого слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 від 07 березня 2019 року автомобіль марки «Шевроле Лачетті», р/н НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а. с. 18).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000094 від 07 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Шевроле Лачетті», р/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , залишивши такий на майданчику тимчасового тримання Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1