ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/3260/18

27 листопада 2018 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000129 від 28 вересня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя Запорізької області, українець, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2013 за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт; вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2013 за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 72 КК України до 2 років 10 днів позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 13.05.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 12.12.2014 умовно - достроково на 5 місяців 6 днів; вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки та перебуває на обліку у Хортицькому районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області з 17.05.2018, військовослужбовець призваний по частковій мобілізації, гранатометник 3 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ), солдат,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
06 травня 2015 року на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 за №15/2015 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу до лав Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 за №116 від 08 травня 2015 року ОСОБА_3 призначений на посаду курсанта та у період часу з 09.05.2015 по 26.06.2015 проходив курс фахової підготовки у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 .

Надалі, 30 червня 2015 року згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) за №102 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ), поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 3 штурмового взводу 1 штурмової роти, у військовому званні солдат.

Відповідно до положень ч.1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відтак, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Вимоги ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом з тим, солдат ОСОБА_3 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою ухилення від несення обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків вчинив злочин за наступних обставин.

Так, у середині березня 2016 року особовий склад військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ), після передислокації із зони Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, де військовослужбовці частини з 12.08.2015 по 12.03.2016 виконували бойові завдання, розмістився у місці табірного збору на базі військової частини НОМЕР_4 (на НОМЕР_5 загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 ).

Тоді ж, у даному місці служби у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) проходив військову службу солдат ОСОБА_3 , який після передислокації частини із зони АТО 16.03.2016 прибув на НОМЕР_5 загальновійськовий полігон поблизу АДРЕСА_2 .

08 квітня 2016 року у солдата ОСОБА_3 раптово винник злочинний умисел, а саме без будь яких поважних причин, шляхом самовільного залишення місця служби місце табірного збору військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) на базі військової частини НОМЕР_4 (на НОМЕР_5 загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 ) ухилитися від військової служби.

Реалізовуючи свій злочинний намір, солдат ОСОБА_3 08 квітня 2016 року біля 07 год. 00 хв. без будьяких поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби місце табірного збору військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) на базі військової частини НОМЕР_4 (на НОМЕР_5 загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 ), про своє місце перебування своїх командирів (начальників) не повідомив та відправився до місця свого проживання у м. Запоріжжя Запорізької області проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.

13 листопада 2018 року близько 13 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 був доставлений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ).

Відтак, у період часу із близько 07 год. 00 хв. 08 квітня 2016 року по 13 год. 00 хв. 13 листопада 2018 року солдат ОСОБА_3 був відсутній без поважних причин на місті служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) та проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.

Таким чином, гранатометник 3 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) у військовому званні солдат, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним по мобілізації та проходячи військову службу, діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану 08 квітня 2016 року близько 07 год. 00 хв. без будь яких поважних причин, з метою ухилення від військової служби назавжди, самовільно залишив місце служби військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) на базі військової частини НОМЕР_4 (на НОМЕР_5 загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 ) та до 13 год. 00 хв. 13 листопада 2018 року, тобто до моменту з`явлення до військової прокуратури Рівненського гарнізону проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України.

27 листопада 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000129 від 28 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, за участі захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з умовами вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та всі фактичні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав на досудовому слідстві свою вину у вчиненному діянні, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні, щиро розкаятись та активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 у разі затвердження такої угоди, а саме у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням. В угоді визначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 Кримінального кодексу України винним себе визнав повністю та дав згоду на застосування узгодженої сторонами міри покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Прокурор у судовому засіданні просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання. Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.3 ст.408 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, в ході підготовчого судового засідання, судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Дослідивши укладену 27 листопада 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000129 від 28 вересня 2017 року, за участі захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку, що умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, наявні підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України, та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 /три/ роки, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

На підставі ч.3 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього арешту залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475, 100, 122, 124, 394 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 листопада 2018 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000129 від 28 вересня 2017 року, за участі захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 /три/ роки.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.3 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього арешту залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1