Постанова
іменем України
22 січня 2019 року
м. Київ
справа № 352/1799/16-к
провадження № 51-1992км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 115 та частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 червня 2017 року ОСОБА_7 було засуджено: за частиною 1 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, за частиною 1 статті 289 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі частини 1 статті 70 цього Кодексу шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
2. ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному заподіянні смерті людині та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим за обставин, детально викладених у вироку.
3. Судом визнано доведеним, що 31 липня 2016 року приблизно о 21:30 біля магазину «Вопак» на вул. Площа Ринок у м. Тисмениці Івано-Франківської області ОСОБА_7 незаконно заволодів мопедом «Хонда Діо», який належить ОСОБА_8 , відкотив його в сторону, а потім завів, поїхав та сховав транспортній засіб на вул. Горбаля,15.
4. 22 вересня 2016 року приблизно о 22:15 в будинку на АДРЕСА_2 ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час конфлікту вдарив ОСОБА_9 ногою в голову від чого останній упав на підлогу. Маючи на меті заподіяння ОСОБА_9 смерті, ОСОБА_7 продовжив побиття потерпілого руками, ногами, дерев`яною ніжкою стільця, а потім металевим гаком. Від отриманих внаслідок дій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події.
5. Апеляційний суд Івано-Франківської області 04 вересня 2017 року, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок. Цим вироком засудженому призначено покарання у виді позбавлення волі: за частиною 1 статті 115 КК на строк 9 років, за частиною 1 статті 289 КК на строк 3 роки. На підставі частини 1 статті 70 цього Кодексу шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги
6. У касаційній скарзі захисник просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Він стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не врахували позитивних даних про особу засудженого, що призвело до призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання. Також захисник вважає, що суд апеляційної інстанції помилково не визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття засудженого.
7. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників судового розгляду
8. У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
9. Захисник підтримав свою скаргу.
Оцінка Суду
10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
11. Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, про те, що призначене засудженому покарання є несправедливим через суворість, колегія суддів вважає непереконливими.
12. Статтями 50 та 65 КК визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
13. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 та статті 414 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень може стати явна несправедливість призначеного покарання. Однак доводи в касаційній скарзі сторони захисту зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженому покарання. Переконливих аргументів, які би доводили, що обраний засудженому захід примусу не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через суворість, в поданій касаційній скарзі не наведено.
14. Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що апеляційний суд, призначаючи покарання засудженому, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку, що обраний районним судом захід примусу є невиправдано м`яким і не забезпечить досягнення мети покарання.
15. Апеляційний суд виходив із того, що засуджений вчинив два злочини, один з яких є особливо тяжким. Суд врахував також характер вчиненого засудженим вбивства: засуджений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завдав потерпілому не менше 30 ударів в різні частини тіла та голови. Крім того, суд врахував, що засуджений суспільно-корисною працею не займається і раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. З огляду наповедінку засудженого під час досудового розслідування та судового розгляду справи суд, належним чином умотивувавши своє рішення, встановив, що часткове визнання засудженим вини у вчиненні вбивства та формальне розкаяння не можна визнати пом`якшуючими покарання обставинами.
16. Таким чином, урахувавши ступінь тяжкості вчинених діянь, дані про особу засудженого, його схильність до правопорушень, що свідчить про його суспільну небезпечність, наявність обтяжуючої покарання обставини за відсутності пом`якшуючих, апеляційний суд обґрунтовано збільшив розмір покарання.
17. Водночас суд апеляційної інстанції взяв до уваги також інші обставини та дані про особу винного, у тому числі й ті, на які є посилання в касаційній скарзі сторони захисту, зокрема те, що засуджений позитивно характеризується, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, є батьком двох малолітніх дітей.
18. Врахувавши зазначене, суд апеляційної інстанції призначив засудженому покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією частини 1 статті 115 КК. Крім того, при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
19. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за вироком апеляційного суду, в касаційній скарзі не наведено.
20. Таким чином, Суд вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
21. Враховуючи наведене, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3