Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2954/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №278/2954/18 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 03 січня 2019 року відносно
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України -

в с т а н о в и в:
В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_9 у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості і обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого. При цьому, вважає, що у вироку судом не мотивовано, яким чином обставини, які пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення. Зазначає, що судом залишено поза увагою не лише мотив та мету, якими керувався ОСОБА_9 під час вчинення злочину, а й поведінку останнього під час та після вчиненого, у тому числі й те, що після побиття потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачений будь-якої допомоги останньому не надав, швидку допомогу не викликав, а залишив у непритомному стані в будинку, де зранку ОСОБА_7 був виявлений сторонніми особами, які і викликали швидку допомогу, що призвело до несвоєчасного надання медичної допомоги потерпілому. Звертає увагу, що ні обвинувачений ОСОБА_9 ні родичі останнього під час перебування на протязі 20 днів у медичному закладі ОСОБА_7 , не брали участі у матеріальній підтримці потерпілого. Під час врахування особи обвинуваченого, судом безпідставно не взято до уваги характеристику на обвинуваченого видану 27.07.2018 Глибочанською сільською радою, згідно якої ОСОБА_9 характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями та не зайнятий суспільно-корисною працею, а навпаки, взято до уваги, як позитивну характеристику надану стороною захисту на ОСОБА_9 від 20.11.2018 видану Глибочанською сільською радою. Крім того, не в повній мірі враховано і те, що вчинений ОСОБА_9 злочин належать до категорії тяжких в результаті якого, потерпілий не може вести повноцінний спосіб життя і фактично є інвалідом, та має періодично проходити лікування та реабілітацію. Наголошує, що злочин вчинено під час перебування у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого завдано непоправної шкоди здоров`ю потерпілого. Підсумовуюче наведене, вважає, що під час розгляду кримінального провадження судом не здобуто даних які б вказували на істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину та з урахуванням особи останнього, незаконно застосовано ст.69 КК України.

Згідно вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 03 січня 2019 року, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді 5 років обмеження волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислено з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у цей строк час перебування його під вартою з 27.07.2018 до 19.10.2018 у відповідності до ч.5 ст.72 КК України.
Цивільний позов прокурора задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації 10624 грн. 60 коп. витрат на лікування потерпілого.
Арешт накладений ухвалами Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2018 та 01.08.2018 - скасовано.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 25 липня 2018 року близько 23 години ОСОБА_9 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_3 , розпивали спиртні напої.
Під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт у ході якого, 26 липня 2018 року о 00 годин за вказаною вище адресою, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_7 та умисно кулаком лівої руки наніс останньому два удари в обличчя внаслідок чого потерпілий впав.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 , лівою ногою у взутті, із значною силою прикладання, умисно наніс ОСОБА_7 декілька ударів в область голови та тулуба, заподіявши йому таким чином умисні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у виді субдуральної гематоми лівої півкулі головного мозку, що призвело до дислокаційного синдрому (синдром зміщення головного мозку), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя у момент заподіяння.
Крім того, ОСОБА_9 заподіяв потерпілому множинні забої м`яких тканин, садна голови, тулуба та кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу за наведених у ній мотивів, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, позицію потерпілого, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скаргах не заперечуються.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім наведеного відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції дотримався.
Апеляційний суд вважає, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_9 має молодий вік, проживає із батьками та братом, неофіційно працює, що переконливо свідчить про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків та зайняття суспільно-корисною працею, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у вчиненому розкаявся.
Крім того, обвинувачений має посередні характеристики у відповідності до характеристики Глибочанської сільської ради від 20.11.2018 (а.п.67), що за своєю хронологією, безсумнівно підкреслює усвідомлення ОСОБА_9 своєї попередньої негативної поведінки, на яку посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі (характеристика Глибочанської сільради від 27.07.2018, а.п.50), й бажання обвинуваченого виправитися, що на думку апеляційного суду є значущим для врахування при призначенні покарання у даному випадку.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК України, передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано.
Судом першої інстанції було встановлено наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування шкоди завданої правопорушенням. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що в даному випадку наявні правові підстави для застосування положень ч.1 ст.69 КК України, якою регламентовано, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, встановлено ряд обставин, які пом`якшують його покарання, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_13 покарання з урахуванням положень ч.1 ст.69 КК України, тобто, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією кримінального закону - ч.1 ст.121 КК України, у виді обмеження волі, при тому, що останній має відбути це покарання реально.
Зважає апеляційний суд і на позицію потерпілого ОСОБА_7 висловлену ним в суді апеляційної інстанції про те, що він заперечує проти задоволення скарги прокурора, знаходячи призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 справедливим та достатнім.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням ст.69 КК України обвинуваченому ОСОБА_9 є необґрунтованими. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення покарання обвинуваченому є законним, обґрунтованим і справедливим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 415КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 03 січня 2019 року відносно ОСОБА_9 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :