1Справа № 335/105/19 1-кс/335/2973/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянув судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя в рамках кримінального провадження № 0001735 від 23.05.2018 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2019 року (справа № 335/105/19, провадження 1-кс/335/1480/2019, провадження 1-кс/335/1478/2019)в рамках кримінального провадження № 0001735 від 23.05.2018 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме просить скасувати арешт з належного ОСОБА_5 майна, у вигляді заборони відчудження, розпорядження та користування автомобілем марки «Toyota Higlander», в кузові чорного кольору з європейською реєстрацією державного номерного знаку НОМЕР_1 , та ключів від нього, які вилучені за місцем розташування ТОВ «ПКФ ДЗАК» (завод автокранів) за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Гайдамацька, будинок 22, в ході проведення обшукуу період часу з 21 години 59 хвилин 14 лютого 2019 року до 08 годин 16 хвилин 15 лютого 2019 року.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що слідчим не надано достатніх доказів та не підтверджено причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення або отримання ним арештованого майна, внаслідок вчинення такого злочину, а також, що зазначене майно відповідає критеріям відповідно до ст. 98 КПК України. У зв`язку з викладеним заявник вважав відсутніми підстави для подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Тому вважає, що існують передбачені законом підстави для скасування арешту майна.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 вимоги клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити. Зазначивши, що ОСОБА_5 на відповідних правових підставах 30.01.2019 року ввезено на територію України автомобіль марки «Toyota Higlander», в кузові чорного кольору з європейською реєстрацією державного номерного знаку НОМЕР_1 . В обґрунтування клопотання зазначає, що не погоджується з доводами слідчого про те, що вилучений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК, та не має жодного доказового значення у кримінальному провадженні, в рамках якого його було вилучено. Крім того, зазначає, що вилучений транспортний засіб, не підтверджує обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за ст.ст. 115, 263 КК України, тому він не може бути речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Просить скасувати арешт з транспортного засобу та ключів від нього.
Клопотання про скасування арешту з іншого майна та документів ОСОБА_5 просив залишити без розгляду для уточнення його переліку.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а спірний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали.
Заслухавши пояснення заявника, який підтримав подане клопотання, позицію слідчого, який заперечував вимогам клопотання, вивчивши матеріали провадження слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001735, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Згідно фабул кримінальних правопорушень досудовим розслідуванням встановлено, що 23 травня 2018 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідування особами, перебуваючи у заростях чагарнику на правому узбіччі проїжджої частини вулиці Петра Третяка у місті Запоріжжі, що навпроти автозаправної станції «Укрнафта» за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Котляревського, 1-в, на ґрунті невстановленої досудовим розслідуванням конфліктної ситуації з ОСОБА_7 , з метою вбивства останнього, достовірно заздалегідь знаючи про те, що в салоні автомобіля окрім потерпілого перебувають раніше невідомі йому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і, обраний ними спосіб вчинення вбивства є небезпечним для життя багатьох осіб, із заздалегідь придбаної вогнепальної зброї автоматів Калашникова, калібру 5,45 мм, заводський номер НОМЕР_2 і НОМЕР_3 , які згідно висновку експерта № 2-367 від 06.06.2018 року, є автоматичною, нарізною, стрілецькою вогнепальною зброєю калібру 5,45х39 мм, а саме автоматами Калашникова складними, укороченими, зразка 1974 року (АКС-74У), промислового виробництва, придатними до стрільби, здійснили не менше 15 (п`ятнадцяти) пострілів по автомобілю марки «Geely Emgrand», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_8 , в салоні якого на правому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_7 , а на задньому сидінні ОСОБА_9 , які рухалися по проїжджій частині вулиці Петра Третяка у місті Запоріжжі, повз влаштовану засідку, тим самим виконали усі дії, які вважали необхідними для вбивства ОСОБА_7 , однак смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від їх волі, через те, що він отримав незначне дотичне вогнепальне поранення правого коліна, та продовжуючи рух по проїжджій частині залишив місце вчинення злочину.

Відповідно до версії сторони обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України закінчений замах на вбивство ОСОБА_7 , вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Згідно повідомлення про підозру від 28.12.2018 року в даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке особисто ним отримане 15.02.2019 року.
З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/105/19 (1-кс/335/1153/2019) від 07.02.2019, у період часу з 21 години 59 хвилин 14 лютого 2019 року до 08 годин 16 хвилин 15 лютого 2019 року, проведено обшук автомобілю марки «Toyota Higlander», в кузові чорного кольору з європейською реєстрацією державного номерного знаку НОМЕР_1 , який розташований на території ТОВ «ПКФ ДЗАК» за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22.

В ході проведення обшуку, серед іншого, було вилучено автомобіль марки «Toyota Higlander», в кузові чорного кольору з європейською реєстрацією державного номерного знаку НОМЕР_1 та брилок сигналізації від автомобіля «Toyota Higlander» р/н НОМЕР_1 .

Вилучений автомобіль знаходиться на території МКП «Транс-Екіпаж» за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Бориславська, буд. 30.

Як зазначено вище, арешт на майно заявника було накладено на підставі ухвали слідчого судді від 22.02.2019 року (справа № 335/105/19, провадження 1-кс/335/1480/2019, провадження 1-кс/335/1478/2019).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, ОСОБА_5 , який хоч і не є власником автомобілю, але має законне право володіння спірним автомобілем має право на звернення з зазначеним клопотанням.
Отже, вказане клопотання подане належною особою, виходячи з матеріалів, долучених до нього, а відтак є прийнятним до розгляду слідчим суддею.
Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.
Підставою для накладення арешту на майно орган слідства зазначав збереження речового доказу, що передбачає доведення відповідності даного майна визначеним ст. 98 КПК України критеріям речового доказу і наявністю ризиків щодо знищення речового доказу.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
Статтею 174 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.
Разом з цим, поясненнями представника власника майна в судовому засіданні з розгляду даного клопотання, спростовуються відповідні посилання слідчого, що вилучене в ході обшуку майно містить на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.
В ході розгляду зазначеного клопотання про скасування арешту з зазначеного заявником майна, вилученого під час проведення обшуку на території ТОВ «ПКФ ДЗАК» за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, слідчим не доведено, що означене адвокатом ОСОБА_3 майно є предметом протиправної діяльності ОСОБА_5 , а метою накладення арешту є, зокрема, збереження речового доказу.
Отже, ініціатор клопотання не довів правової підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення, докази цього на час розгляду клопотання відсутні та слідчому судді слідчим не надано.
З пояснень слідчого в судовому засіданні випливає, що на вказаному автомобілі невстановлені особи прибули до м. Запоріжжя в день вчинення злочину, тому слідчий вважає, що вказаний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Також з пояснень слідчого в судовому засіданні слідує, що під час проведення обшуку на ТОВ «ПКФ ДЗАК» (завод автокранів) за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Гайдамацька, будинок 22 уперіод часу з 21 години 59 хвилин 14 лютого 2019 року до 08 годин 16 хвилин 15 лютого 2019 року був оглянутий та вилучений автомобіль «Toyota Higlander» р/н НОМЕР_1 , в ході обшуку вказаного автомобілю зразки букального епітелію та зразки папілярних узорів, та інші речі і документи, які мають відношення до кримінального правопорушення не відшукані та не вилучалися.

Згідно з наданими поясненнями в судовому засіданні, в рамках кримінального провадження питання про повідомлення про підозру ОСОБА_5 не вирішувалось.
Надана слідчим, на вимогу слідчого судді під час судового розгляду клопотання, постанова про визнання вилученого майна речовим доказом не спростовує висновків слідчого судді, оскільки постановлена слідчим формально, в порушення ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови не містить мотивів її прийняття, їх обґрунтування, зокрема не вказано, яким саме критеріям відповідало вилучене майно, на чому базувалися такі висновки слідчого.
Крім того, слідчий суддя враховує доводи заявника, що станом на травень 2019 року строк досудового розслідування кримінального провадження становить 12 місяців, а з моменту вилучення в ході обшуку належного заявнику майна минуло 3 місяці.
Враховуючи вище викладене, слідчий суддя вважає, що вилучене під час обшуку майно, в рамках вказаного кримінального провадження (в контексті фабул зазначених у витягах з ЄРДР та повідомленої ОСОБА_6 підозри), могло відповідати критеріям ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України в тому разі, якщо за його допомогою дійсно могло бути вчинено закінчений замах на вбивство.
Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши зміст фабули кримінального правопорушення, в ході досудового розслідування якого накладено арешт на майно ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для його скасування.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданій стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно із ч.6, 7ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
За ч. 1ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Досудовим розслідуванням не встановлено обставин та не надано обґрунтувань, що арештоване майно, з якого заявник просить зняти арешт, набуто останнім у незаконний спосіб або є предметом кримінального правопорушення.
На переконання слідчого судді слідчий повинен був зібрати і надати слідчому судді відповідні докази про те, що вказаний автомобіль, який було вилучено під час обшуку, з огляду на фабули кримінальних правопорушень, міг бути використаний як предмет або засіб за допомогою яких було вчинено замах на вбивство.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Як зазначалося вище, заявник не є стороною, ні учасником у кримінальному провадженні.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.
З урахуванням вищезазначеного, подальше збереження арешту майна заявника може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном заявника, що буде порушенням ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим.
Таким чином, враховуючи, що у кримінальному провадженні не оголошено про підозру ОСОБА_5 , відсутні докази, які б свідчили про причетність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, відсутні докази того, що у кримінальному провадженні заявник є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також те, що орган досудового розслідування зі спливом значного часу вилучення майна не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави збереження арешту майна ОСОБА_5 .
Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 9, 22, 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 22.02.2019 року в рамках кримінального провадження № 0001735 від 23.05.2018 року на автомобіль марки «Toyota Higlander», в кузові чорного кольору з європейською реєстрацією державного номерного знаку НОМЕР_1 , на брилок сигналізації від автомобіля «Toyota Higlander» р/н НОМЕР_1 , вилучені за місцем розташування ТОВ «ПКФ ДЗАК» (завод автокранів) за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Гайдамацька, будинок 22, в ході проведення обшукуу період часу з 21 години 59 хвилин 14 лютого 2019 року до 08 годин 16 хвилин 15 лютого 2019 року.

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з іншого майна та документів залишити без розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1