Номер провадження: 11-сс/785/2005/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2018 р., якою відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого ВРЗ у СТ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 59 діб і припиняє свою дію 27.01.2019 року.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який призвів до тяжких наслідків, а саме смерті людини.

Беручи до уваги суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення, ту обставину, що підозрюваний не одружений, не працює, слідчий суддя прийшов до переконання, що наявний ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду. Враховуючи також те, що підозрюваному відомі особи свідків дорожньо-транспортної пригоди, слідчий суддя прийшов до переконання про наявність ризиків у вигляді можливого незаконного впливу на свідків даного кримінального провадження, а також вчинення іншого кримінального правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що кримінальне правопорушення призвело до тяжких наслідків, а саме смерті потерпілого, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначив, що приймаючи рішення, слідчий суддя постановив необґрунтовану ухвалу з таких підстав:
1) слідчий суддя в ухвалі посилався на докази, які в даному випадку не містять достатніх підстав для прийняття рішення про обґрунтованість підозри, оскільки мають суттєві недоліки, оскільки поза увагою слідчого судді залишилось те, що саме порушення ОСОБА_10 правил дорожнього руху й призвело до настання тяжких наслідків його смерті;
2) ні слідчим, ні прокурором не доведена наявність хоча б одного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, який би був перешкодою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, крім того ОСОБА_7 раніше не притягувався кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем мешкання, сам злочин відноситься до не умисних злочинів, а його вина у судовому засіданні не доведена;
3) поза увагою слідчого судді залишилось те, що досудове розслідування триває майже три місяці та за весь цей час ОСОБА_7 не ухилявся від явки до органів досудового розслідування, у зв`язку з чим фактично ухвала про застосування найсуворішого запобіжного заходу обґрунтовується лише тяжкістю вчиненого злочину та його наслідків та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішеннях по справам «Смирнов проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Чеботарі проти Молдови» та ін.
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі та не врахував їх при постановленні ухвали.
Розглядаючи питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу апеляційний суд виходить з таких обставин.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.
З матеріалів провадження вбачається, що 30.08.2018 о 11 годині 45 хвилин водій ОСОБА_7 , порушуючи пункти: 2.3. «б»; 8.7.3. (е); 8.10. Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по вулиці Тираспольська у м. Одесі, та, наближаючись до регульованого перехрестя вулиці Тираспольської з вулицею Дігтярною, виїхав на перехрестя на червоний сигнал, в результаті чого здійснив зіткнення із мопедом «Yamaha Gear». В результаті ДТП водій мопеда «Yamaha Gear» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.08.2018 року з долученою до нього схемою, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 11.10.2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 04.09.2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 11.09.2018 року, протоколом огляду речових доказів від 11.09.2018 року, висновком експерта №1020-А від 26.10.2018 року, висновком експерта №1019-А від 26.10.2018 року, висновком експерта №1364-2898/18 від 13.09.2018 року, висновком експерта №18-4080/4081 від 31.10.2018 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим та прокурором не надано доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідної тяжкості, оскільки вони мають суттєві недоліки, а також посилання на те, що саме порушення ОСОБА_10 ПДР й призвело до настання тяжких наслідків його смерті, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними, оскільки досудове розслідування ще триває.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зокрема, відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина а також відповідно до практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Окрім того, у своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів,і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів враховує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Зокрема, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, оскільки матеріалами кримінального провадження об`єктивно підтверджується підозра ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається орган досудового розслідування, існують, але застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є необґрунтованим через надмірну суворість.

Приймаючи до уваги те, що в разі доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, колегія суддів вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності він може впливати на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд відповідно до положень ст. 178 КПК України враховує вагомість наявних доказів, той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, на утриманні дитину, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, з покладанням обовязків передбачених ст. 194 ч.5 КПК України, буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що надані прокурором докази не доводять обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею безпідставно застосований до підозрюваної ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, ухвала слідчого судді про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні і для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, буде достатнім застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Керуючись ст.ст. 176 178, 183, 193, 194, 196, 370-372, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2018 р. скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого ВРЗ у СТ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 години до 06 години наступної доби.
На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;
2) не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
Строк дії ухвали апеляційного суду в межах строку досудового розслідування до 27.01.2019 року включно.
Підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти негайно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4