П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 р.
м. Київ

справа № 447/2231/16-к

провадження № 51-7674 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2018 року щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Бірчиці Самбірського району
Львівської області, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2018 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 15 серпня 2016 року приблизно о 20.45, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи вантажним автомобілем «МАН», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі Львів-Дрогобич у с. Рудники Миколаївського району Львівської області, порушив вимоги пунктів 1.2, 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із постановленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не взяв до уваги висновки органу пробації та всіх пом`якшуючих обставин, зокрема, повного визнання вини, щирого каяття, часткового відшкодування потерпілій завданих збитків, наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
Позиції учасників судового провадження

Захисник касаційну скаргу свого підзахисного ОСОБА_7 підтримав, просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги і просив залишити без зміни ухвалені щодо ОСОБА_7 судові рішення.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щирого каяття, дані про особу винного, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також висновок органу пробації.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України, та обґрунтовано не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим та звільнити від його відбування з випробуванням, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, Суд не знаходить.
Крім того, доводи засудженого, аналогічні наведеним у його касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3