ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 ківтня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
законного представника ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17

потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
ОСОБА_20
представника потерпілої ОСОБА_21

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000512 від 17 квітня 2017 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 304 КК України.

КП №11-кп/822/9/19 р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_22
Категорія ст. 121 ч.2, 296 ч.4 Доповідач: ОСОБА_23
КК України Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_2

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , мешканця АДРЕСА_4 , українця, громадянин України, з середньою освітою, не працюючого, в силу ст. 89 КК України-раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,
неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, станом на квітнень 2017 року-учень 11 класу ЗОШ № 16, мешканець АДРЕСА_4 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_5 , українця, громадянина України, з середньою освітою, станом на квітень 2017 року працював вантажником на ТОВ «Болена», раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за апеляційними скаргами прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення ОСОБА_24 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_20 , на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 червня 2018 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000512 від 17 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України та виправдано.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України і за їх вчинення призначено покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України 9 (дев`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховано з 17 години 20 хвилин 25 квітня 2017 року із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день

попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу обвинуваченому ОСОБА_6 залишено обрану - тримання під вартою в Чернівецькому слідчому ізоляторі ВДДУ ПВП України в Чернівецькій області.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України і за їх вчинення призначено покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховано з 16 години 15 хвилин 25 квітня 2017 року із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено обрану - тримання під вартою в Чернівецькому слідчому ізоляторі ВДДУ ПВП України в Чернівецькій області.
Неповнолітнього на час скоєння злочину ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано.
Неповнолітнього на час скоєння злочину ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначено покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховано з 16 години 00 хвилин 25 квітня 2017 року із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу обвинуваченому ОСОБА_8 залишено обрану - тримання під вартою в Чернівецькому слідчому ізоляторі ВДДУ ПВП України в Чернівецькій області.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України і призначено покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обраховано з 17 години 00 хвилин 25 квітня 2017 року із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу обвинуваченому ОСОБА_9 залишено обрану - тримання під вартою в Чернівецькому слідчому ізоляторі ВДДУ ПВП України в Чернівецькій області.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_20 і ОСОБА_18 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, та роз`яснено позивачам право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства
Цивільний позов прокуратури Чернівецької області задоволено. Стягнуто в рівних частках з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 71955 (сімдесят одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 92 копійки на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації (р/р 0001 в ГУДКУ в Чернівецькій області МФО 856135, одержувач: місцевий обласний бюджет Чернівецької області 24060300 «Інші надходження», ОКПО 37836095), які були витрачені на стаціонарне лікування

потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_18 .
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку районного суду, 16 квітня 2017 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і неповнолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , діючи спільно за попередньою домовленістю, на території паркової зони позаду провулку Смотрицького в м. Чернівці, грубо порушуючи громадський порядок, зухвало, безпричинно увірвались до місця, де проводили відпочинок ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_26 .
Не пояснюючи своїх дій, з хуліганських спонукань, за відсутності будь-якого приводу ОСОБА_6 , використовуючи заздалегідь заготовану для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яну палицю наніс ОСОБА_25 удар по голові, спричинивши відкритий перелом кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку.
ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і неповнолітній ОСОБА_8 стали наносити ногами і руками удари по різних частинах тіл ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , який отримавши від ОСОБА_6 удар дерев`яною палкою по голові лежав на землі. ОСОБА_7 , наносячи удари ОСОБА_18 завдав останньому три удари ногою в живіт, спричинивши умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння - розрив селезінки.
ОСОБА_9 під час цих дій і не приймаючи в них участі підбіг до ОСОБА_27 та використовуючи заздалегідь заготовану для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яну палку став наносити удари по спині і ногах ОСОБА_19 . До побиття ОСОБА_19 приєднався неповнолітній ОСОБА_8 , який неодноразово наносив удари останньому по спині ногами і руками .
В результаті таких дій ОСОБА_18 було спричинено наступні тілесні ушкодження: синці обличчя; садна:кутоподібної форми на чолі зліва, на лівому передпліччі по ліктьовій поверхні; в кількості 7 по передній поверхні лівої гомілки в середній третині; на грудній клітині; струс головного мозку; розрив селезінки.
Розрив селезінки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Решта відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Всі тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, від не менш як 14 ти кратної травмуючої дії. Не виключається можливість їх виникнення у строки і за наведених вище обставин. (т.1.а. 266)
За вказаних обставин і у вказаному місці та часі потерпілому ОСОБА_19 обвинуваченими ОСОБА_9 і неповнолітнім ОСОБА_8 були спричинені легкі тілесні ушкодження: - синці: навколо правого ока; в ділянці правої щоки; в ділянці верхньої губи зліва; в ділянці нижньої губи зліва; в скроневій ділянці зліва; в скронево-тім`яній ділянці зліва; в тім`яно-потиличній ділянці зліва; в ділянці спинки носа; по зовнішній поверхні лівого плечового суглобу; по задньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; в ділянці спини справа по ходу проекції 7-8 ребер; в ділянці спини зліва в проекції нижнього кута лівої лопатки; по задньо-зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу; синець з садном по передньо-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині; садна: по тильній поверхні лівої кисті в проекції 3-го пальця; по внутрішній поверхні основної фаланги 4-го пальця лівої кисті.
Дані тілесні ушкодження виникли одне вслід за одним в короткий проміжок часу в результаті не менш як шістнадцятикратної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо від ударів руками, ногами чи тупими предметами (дерев`яними палицями), по строку та обставинам можуть відповідати вказаним обставинам і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а. 91-92).

ОСОБА_25 за описаних вище обставин і вказаними вище особами у різний спосіб були нанесені наступні тілесні ушкодження: синці розташовані : на внутрішній поверхні в середній та нижній третинах правого стегна, у кількості не менше 10-и, які зливаються між собою; на передній поверхні у верхній третині лівої гомілки. Ці тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів або при ударах об такі, відносяться до легких тілесних ушкоджень; синці розташовані: на лівій пара орбітальній ділянці; на правій пара орбітальній ділянці; перелом пальцевидних втиснень лобної кістки зліва, ромбовидної форми, розташований паралельно гребеню решітчастої кістки на 0,5 см лівіше від нього; лінійний перелом лобної кістки, який розташований на 0,2 см вище переднього кута попереднього перелому, який починається в передній черепній ямці зліва, проходить гребінь решітчастої кістки, переходить на передню черепну ямку справа, де сліпо закінчується, орієнтований на 3-6 години умовного циферблату годинника; забій головного мозку; епідуральна гематома лівої лобно-скроневої ділянки. Описані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті, виникли від одноразової травмуючої дії.
Всі виявлені на тілі ОСОБА_25 , окрім тих, що отримані внаслідок медичних маніпуляцій, тілесні ушкодження виникли від не менш як 13-ти кратної травмуючої дії тупих (тупого), твердих (твердого) предметів (предмету). Легкі тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_25 виникли від не менш як 12-ти кратної травмуючої дії твердих тупих предметів (предмета).
ОСОБА_25 , як і інші потерпілі був доставлений до медичного закладу, проте 15 травня 2017 року настала його смерть від набряку та набухання речовини головного мозку, як ускладнення відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку та розвитком під оболонкових крововиливів.
На вказаний вирок суду прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення ОСОБА_24 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_14 , потерпіла ОСОБА_20 , подали апеляційні скарги.
У апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Першотравневого районного суд м. Чернівці від 08 червня 2018 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України - 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 9 років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з часу затримання -25 квітня 2017.
Термін перебування ОСОБА_7 під вартою з часу затримання до 21 червня 2017 рахувати згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції до 21 червня 2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Визнати обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання: за

ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України - 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити неповнолітньому ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з часу затримання -25 квітня 2017.
Термін перебування ОСОБА_8 під вартою з часу затримання до 21 червня 2017 рахувати згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції до 21 червня 2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Визнати обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з часу затримання -25 квітня 2017 року.
Термін перебування ОСОБА_9 під вартою з часу затримання до 21 червня 2017 року рахувати згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції до 21 червня 2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дії ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 121 КК України додатково кваліфікувати за кваліфікуючою ознакою - «вчинене групою осіб».
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_6 тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з часу затримання 25 квітня 2017 року.
Термін перебування ОСОБА_6 під вартою з часу затримання до 21 червня 2017 року рахувати згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції до 21 червня 2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновки районного суду, які стали підставою для виправдання неповнолітнього ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК та перекваліфікації його дій з ч. 4 ст. 296 на ч. 2 ст. 296 КК України, перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та виключення з обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України такої кваліфікуючої ознаки як «вчинене групою осіб», не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Посилається на те, що в судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 діяли узгоджено, допомагаючи один одному наносили одночасно удари по різним частинам тіла потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_25 , діючи таким чином, щоб позбавити зазначених осіб можливості захистити себе.
Про узгодженість їх дій та спрямованість умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, свідчить і застосування обвинуваченим ОСОБА_6 при нанесені тілесних ушкоджень ОСОБА_25 заздалегідь приготовленого предмету, а також локалізація та кількість тілесних ушкоджень наявних у потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_25 .
Посилається на те, що судово-медичними експертизами встановлено, що легкі та тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_28 , можуть відповідати обставинам, на які вказали у своїх показах потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , свідок ОСОБА_26 та підозрюваний

ОСОБА_9 та виникли від не менш як 13-кратної травмуючої дії тупих (тупого) твердих (твердого) предмету (предметів). Всі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_25 були нанесені із достатньою (великою) силою для їх виникнення, при чому розташування потерпілого та нападника під час нанесення ударів та заподіяння тілесних ушкоджень змінювалися, тобто ушкодження наносилися під різними кутами.
Звертає увагу, що незважаючи на те, що у судовому засіданні обвинуваченні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 заперечили спричинення ними тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_25 їхні покази спростовуються послідовними показами свідка ОСОБА_26 , наданими нею як під час досудового розслідування так і судового розгляду, з яких вбачається, що потерпілому ОСОБА_25 удари руками, ногами та різними предметами, по різним частинам тіла наносили ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в той час, як потерпілий перебував в лежачому положенні. Вказані покази свідка ОСОБА_26 узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз № 338 від 30 травня 2017 року та № 338д від 23 червня 2017 року.
Також, не відповідають дослідженим доказам і встановлені судом фактичні обставини заподіяння ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_18 .
Зокрема, відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 434 від 25 квітня 2017 у потерпілого ОСОБА_18 окрім розриву селезінки було виявлені численні садна та синці, у тому числі і голови, та струс головного мозку, які виникли в результаті не менш як 14-кратної травмуючої дії.
Висновок суду, що тяжкі тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки потерпілому ОСОБА_18 були спричинені саме обвинуваченим ОСОБА_7 не відповідає дослідженим в судовому засіданні доказам та показам потерпілого ОСОБА_18 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_26 наданих в судовому засіданні.
Окрім того, з показів, наданих в судовому засіданні свідком ОСОБА_26 вбачається, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 одночасно наносили удари руками, ногами та різними предметами, які у них були в руках по різним частинам тіла потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_25 . Зазначені факти також зафіксованім в протоколі слідчого експерименту, проведеного 17 квітня 2017 року з свідком ОСОБА_26 із застосуванням відеозйомки, стенограмою до слідчої дії.
Таким чином, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_18 їх кількість, спосіб нанесення, узгодженість та послідовність дій обвинувачених, на думку апелянта, свідчать про наявність у них спільного умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_25 та ОСОБА_18 .
Апеляційні доводи обґрунтовує і тим, що не відповідають фактичним обставинам справи і висновки суду проте, що у діях неповнолітнього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки ними вчинялись хуліганські дії групою осіб без застосування іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Такий висновок, на думку апелянта, суперечить п. 12. Постанови Пленуму Верховного Суду України 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство».
Вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги покази свідка ОСОБА_26 , яка як під час досудового розслідування так і в судовому засіданні зазначила, що у ОСОБА_7 був наявний гайковий ключ, а у неповнолітнього ОСОБА_8 в руках був якийсь дерев`яний предмет. Такі покази свідок надала і під час слідчого експерименту. Про наявність у

обвинувачених ОСОБА_7 або ОСОБА_8 гайкового ключа зазначав у судовому засіданні і потерпілий ОСОБА_19 . Крім того, з протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 під час проведення зазначеної слідчої дії вказав на наявність у неповнолітнього ОСОБА_8 в руках дошки під час побиття потерпілих.
За таких обставин, апелянт вважає, що в судовому засіданні були здобуті та досліджені беззаперечні докази вчинення неповнолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Крім цього, посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині застосування ст. 69 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_9 при призначенні покарання за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки, судом в достатній мірі не враховано час, місце, спосіб вчинення ним злочину, характер застосованого ним насильства та наслідків, які наступили від дій інших співучасників та безпідставно визнано як пом`якшуючу обставину вимогу до решти співучасників припинити протиправні дії.
Окрім того, відповідно до ст. 69 КК України, пом`якшуючі обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості злочину. Ухвалюючи рішення про застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання, судом не обґрунтовано, яким чином ці, на думку суду, пом`якшуючі обставини істотно знизили ступінь тяжкості злочину.
За наведених доводів, апелянт вважає, що суд безпідставно призначив ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, яке є несправедливим внаслідок м`якості та не може вважатись необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Апеляційні доводи обґрунтовує і тим, що районним судом не вірно застосовано вимоги ст. 72 КК України при зарахуванні обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку попереднього ув`язнення у термін відбування покарання, а саме з моменту затримання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У апеляційній скарзі поданій адвокатом ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , апелянт просить скасувати частково вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 червня 208 року, в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України до 9 років позбавлення волі та ухвалити новий вирок.
З метою об`єктивного розгляду справи просить призначити судово-медичну- молекулярно-генетичну експертизу, судово-будівельну експертизу та комплексну судово-медичну експертизу, а також витребувати з Лікарні швидкої медичної допомоги: медичну картку № 4978 стаціонарного хворого відділення реанімації ЛШМД від 16 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_18 та картку № 4976 стаціонарного хворого відділення реанімації ЛШМД від 16 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_25 .
Апеляційні доводи та клопотання обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повно здійснив судовий розгляд та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що не повнота судового розгляду полягає у тому, що суд визнав допустимими висновки судово-імунологічних експертиз № 635, № 636, № 637, та висновок експерта № 338 від 13 червня 2017 року та № 338Д від 26 червня 2017 року, однак дані експертизи проведені із порушенням норм ст. 69 КПК України та порядку визначеного Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17 січня 1995 року.
Вказує, що під час проведення вищезазначених експертиз було встановлено наявність

антигенів А та В. Вказані антигени могли попасти на одяг з кров`ю, а також у вигляді біологічних виділень людини (слюна. піт, інше). В експертизах вказане не розмежовується, в них міститься припущення про належність антигенів різним людям або їх змішування. На клопотання захисників допитати в судовому засіданні судових експертів суд відмовив, чим позбавив можливості об`єктивного розгляду справи.
Також, посилається на те, що суд першої інстанції відмовив в клопотанні всіх захисників про проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, яка б дала можливість розмежувати коло осіб, які безпосередньо контактували з потерпілим ОСОБА_25 та проведення комісійної експертизи, що також, на думку апелянта свідчить про неповноту судового розгляду.
Зазначає, що під час досудового слідства були проведені слідчі експерименти, однак в матеріалах справи відсутні відомості щодо надання згоди власника приміщення на проведення слідчого експерименту, що є порушенням порядку отримання доказу.
Також слідчі експерименти проводилися в світлу пору доби, а не у вечірній час, що, на думку апелянта, свідчить про не відтворення органом слідства обстановки та відтворення дій, що також є порушенням порядку проведення слідчого експерименту.
Вважає, що за вказаних обставин всі слідчі експерименти проведені досудовим слідством являються недопустимим доказом, про що ним було заявлено клопотання під час дебатів, однак у вироку суд не надав оцінку вказаному клопотанню, що також, на думку апелянта, свідчить про неповноту судового розгляду.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, обґрунтовує тим, що у вироку районного суду зазначено, що дії ОСОБА_6 були безпричинним, нібито він діяв з хуліганських спонукань, а потом зазначає, що дії ОСОБА_6 були через використання незначного приводу.
Однак, фактичні обставини справи, які встановлені судом, свідчать, що конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 виник на ґрунті особистих неприязних стосунків та про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вчинення хуліганства, а в його діях - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
На думку апелянта, встановлення судом неправильного мотиву протиправних дій ОСОБА_6 призвело до неправильних висновків у вироку та неправильної кваліфікації кримінального правопорушення дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство.
Також, посилається на те, що судом неправильно встановлено місце вчинення протиправних дій ОСОБА_6 , так як цегляна конструкція недобудованого приміщення знаходиться на земельній ділянці, яка належить ТОВ «Будторгінвест» та має власника і не відноситься до території паркової/ припаркової зони в загальнодоступному для громадськості місці, що виключає трактування місця вчинення злочину як «громадське місце».
Вказує, що судом упереджено було відмовлено у долучені документів, які б підтвердили неналежність місця вчинення злочину до території припаркової зони позаду провулку Смотрицького в м. Чернівці, що є порушенням норм змагальності сторін та свободи надання доказів та доведеності їх переконливості.
Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що саме від удару ОСОБА_6 дерев`яною палкою по голові ОСОБА_25 було спричинено відкритий перелом кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку.
Даний висновок суду ґрунтується на показах двох інших обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також були обвинувачені в тому, що нанести ОСОБА_25 тяжкі тілесні

ушкодження, що спричинили смерть потерпілого та є зацікавленими особами у справі, і могли свідомо оговорити ОСОБА_6 з метою відведення від себе обвинувачення та дати такі свідчення.
Суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 фізично не міг нанести удар палкою ОСОБА_25 по лобній частині зліва, який призвів до тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули смерть останнього, оскільки свідок ОСОБА_26 , потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , всі обвинувачені в своїх свідченнях заявили, що ОСОБА_25 під час забігання обвинувачених в приміщення, де вони відпочивали, сидів спиною до проходу з якого забігав ОСОБА_6 та інші.
На думку апелянта, вказане свідчить про неправильне встановлення судом обставин справи, що призвело до неправильних висновків у вироку та неправильної кваліфікації кримінального правопорушення дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 у апеляційній скарзі просить скасувати вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 червня 2018 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та є передчасними.

Посилається на те, що суд помилково вказує, що саме він був ініціатором бійки з потерпілими та ініціатором порушення громадського порядку, оскільки мотив його був зовсім інший: він діяв із почуттів ревнощів до своєї дівчини, з якою планував одружитися та хотів забрати її з іншої компанії молодих людей.

Судом першої інстанції не було враховано, що він з свідком ОСОБА_26 до даного випадку не просто зустрічались, а у них були дуже близькі стосунки і вони збирались одружитись, що підтвердили в судовому засіданні показами інші обвинувачені.

Вказує, що напередодні цих подій, в ніч на суботу, тобто на 15 квітня 2017 року, він з своєю нареченою ОСОБА_26 провели ніч в готелі «Корал», розташованого на вул. Фастівська, в м. Чернівці, після чого домовились зустрітись 16 квітня 2017 року. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у дослідженні відеозапису камери спостереження з готелю «Корал», який підтверджує його покази в цій частині та свідчить про те, що він саме із почуттів ревнощів до ОСОБА_26 в той вечір прийшов на місце відпочинку потерпілих. Мотиву бити інших хлопців у нього не було, оскільки тільки ОСОБА_18 залицявся до його дівчини.

Посилається і на те, що при винесенні рішення судом не були враховані покази, надані в суді очевидцем всіх подій - ОСОБА_26 , щодо того, наявності у його руках дерев`яної палиці і нанесення ним удару саме ОСОБА_18 , а не ОСОБА_25 .

Вказує, що твердження суду про те, що тільки ним було нанесено один удар ОСОБА_25 , від якого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті, є не підтверджені та спростовуються висновками експертиз, відповідно до яких на дерев`яній палиці є сліди крові ОСОБА_18 , а не ОСОБА_25 , на його змивах рук та нігтьових зрізах не виявлено слідів крові.

Вважає, що судом безпідставно було відхилено клопотання його захисту про витребування медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_25 , оскільки її огляд в судовому засіданні, надав б можливість суду остаточно визначитись з механізмом виникнення тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого, які призвели до його смерті, оскільки на думку апелянта є висока ймовірність, що смерть ОСОБА_25 через місяць від цих подій, настала від неправильного первинного діагнозу,

лікування та оперативного втручання.

Також, посилається на те, що суд необґрунтовано відмовив у проведенні комплексної комісійної судово-медичної експертизи, яка б могла усунути наявні протиріччя, встановити присутність або відсутності факту «лікарської помилки» при лікуванні потерпілого ОСОБА_25 .

Звертає увагу, що судом не враховано те, що інкриміновані йому злочини вчинюються тільки з прямим умислом, а доказів на наявність такого умислу у нього, в матеріалах справи немає.

На думку апелянта, районний суд неповно здійснив судовий розгляд справи, не встановив всіх обставин подій, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до необґрунтованого його засудження та порушення критерію доведення вини «поза розумним сумнівом».

Потерпіла ОСОБА_20 у апеляційній скарзі просить вирок Першотравневого суду м. Чернівці від 08 червня 2018 року скасувати та ухвалити новий вирок з урахуванням всіх обставин справи.

Посилається на те, що під час розгляду справи у суду першої інстанції жодний із обвинувачених не визнав вину у нанесені тяжких тілесних ушкоджень саме ОСОБА_25 та їхні покази є суперечливими і такими, що в частковій мірі підтверджуються показами свідка ОСОБА_26 та матеріалами справи.

Вказує, що судом не в повній мірі з`ясовано, яким саме предметом був нанесений удар по голові її сина та інші удари по тілу, оскільки суд фактично визнав винним у вчиненні тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до смерті тільки ОСОБА_6 , не врахувавши суперечливість показів інших обвинувачених та те, що ОСОБА_25 було спричиненні інші тілесні ушкодження в результаті не менше 25ти кратної травмуючої дії твердих предметів.

Вважає, що ні органом досудового слідства, а ні судом не було встановлено хто саме і які саме тілесні ушкодження наніс її сину та якими предметами.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у клопотанні про проведення молекулярно-генетичної експертизи по вилученим речам у потерпілих, оскільки вона б могла допомогти для встановлення істини: хто ж насправді бив її сина.

Також не погоджується із вироком суду в частині відмови в задоволенні її цивільного позову з підстави відсутності підтвердження сплати судового збору, оскільки така позиція суду не відповідає діючому на момент подачі позову законодавству.

На вищезазначену апеляційну скаргу прокурора подав заперечення захисник ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_15 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , та обвинувачений ОСОБА_6 .

Також надійшло заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_20 від захисника ОСОБА_17 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_20 , обґрунтування заперечення, які подані обвинуваченим ОСОБА_6 , адвокатами ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , заслухавши думку прокурора, яка підтримала свою подану апеляційну скаргу і потерпілої ОСОБА_20 та просила їх задовольнити, а в інших апеляційних скаргах відмовити у повному обсязі, думку

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_14 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_20 та прокурора, думку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхніх захисників і законного представника ОСОБА_10 , які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_20 та підтримали подані заперечення, а вирішення питання по апеляційним скаргам обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника залишили на розгляд суду, думку потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які підтримали апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_20 , а в решті апеляційних скарг просили відмовити, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченим, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Фактичні дані та їх доказове значення, які сторонами провадження не оспорюються, вважаються дослідженими та встановленими в судовому засіданні місцевого суду.

Так, з врахуванням того, що висновки суду першої інстанції про не доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України за встановлених у вироку місцевого суду обставин, сторонами провадження у поданих апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивних обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, де вказано, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і допустимі мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню чи зміні з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження лише у разі, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути, серед інших, на обставини, що впливають на правову кваліфікацію діяння, тобто правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання засудженому.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно ст. 413 КПК України, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційним судом, на виконання вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, під час розгляду даного кримінального провадження, за клопотанням учасників судового провадження, повторно досліджено ряд письмових доказів, оглянуто відеозаписи слідчих експериментів, які проводилися із ОСОБА_29 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , витребувано та оглянуто речові докази у справі, витребувано та досліджено медичні картки на ім`я ОСОБА_18 та ОСОБА_25 , допитано обвинувачених, потерпілих, свідка ОСОБА_26 та судово-медичних експертів ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 . Крім цього, з власної ініціативи допитано начальника КМУ «Обласне бюро судово- медичної експертизи».

Після ретельної перевірки усіх обставин даного кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що висновки Першотравневого районного суду м. Чернівців, які стали підставою для виправдання неповнолітнього ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК та перекваліфікації його дій з ч. 4 ст. 296 на ч. 2 ст. 296 КК України, перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та виключення з обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України такої кваліфікуючої ознаки як вчинене групою осіб, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. У зв`язку із чим, вирок районного суду у цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

Так, апеляційним судом встановлено, що 16 квітня 2017 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і неповнолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , діючи спільно за попередньою домовленістю між собою, на території паркової зони позаду провулку Смотрицького в м. Чернівці, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з використанням дерев`яних палиць, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, увірвались до місця, де проводили відпочинок ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_26 .

Не пояснюючи своїх дій, з хуліганських спонукань, безпричинно, зухвало, за відсутності будь-якого приводу, ОСОБА_6 неповнолітній ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 почали наносити численні удари вищезазначеними предметами, руками, ногами по різним частинам тіла ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_25 .

При цьому, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з великою силою, безпричинно, стали наносити удари ОСОБА_25 та ОСОБА_18 , руками, ногами та предметами, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень, по різних частинах тіла потерпілих, діючи таким чином, щоб позбавити зазначених осіб будь-якої можливості захистити себе.

В цей час, ОСОБА_9 безпричинно наносив удари ОСОБА_19 заздалегідь заготовленою для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яною палицею по різним частинам тіла потерпілого. До нього приєднався ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_9 спільно та узгоджено між собою, продовжували наносити тілесні ушкодження потерпілому.

Хуліганські дії обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 тривали близько семи хвилин. Після вчинення вказаних злочинних дій, ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з місця події втекли.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , останніми потерпілому ОСОБА_18 умисно було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синці обличчя; садна: кутоподібної форми на чолі зліва, на лівому передпліччі по ліктьовій поверхні; в кількості 7по передній поверхні лівої гомілки в середній третині; на грудній клітині; струс головного мозку; розрив селезінки.

Розрив селезінки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Решта відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Всі тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, від не менш як 14-ти кратної травмуючої дії (Т.1 а.п. 226).

За вказаних обставин і у вказаному місці та часі потерпілому ОСОБА_19 обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 умисно були спричинені легкі тілесні ушкодження: - синці: навколо правого ока; в ділянці правої щоки; в ділянці верхньої губи зліва; в ділянці нижньої губи зліва; в скроневій ділянці зліва; в скронево-тім`яній ділянці зліва; в тім`яно-потиличній ділянці зліва; в ділянці спинки носа; по зовнішній поверхні лівого плечового суглобу; по задньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; в ділянці спини справа по ходу проекції 7-8 ребер; в ділянці спини зліва в проекції нижнього кута лівої лопатки; по задньо-зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу; синець з садном по передньо-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині; садна: по тильній поверхні лівої кисті в проекції 3-го пальця; по внутрішній поверхні основної фаланги 4-го пальця лівої кисті.

Дані тілесні ушкодження виникли одне вслід за одним в короткий проміжок часу в результаті не менш як шістнадцятикратної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо від ударів руками, ногами чи тупими предметами (дерев`яними палицями), по строку та обставинам можуть відповідати вказаним обставинам і відносяться до легких тілесних ушкоджень (Т.2 а.п 91-92).

ОСОБА_25 за описаних вище обставин обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , умисно, були нанесені наступні тілесні ушкодження, а саме: синці, які розташовані на внутрішній поверхні в середній та нижній третинах правого стегна, у кількості не менше 10-и, які зливаються між собою; на передній поверхні у верхній третині лівої гомілки. Ці тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів або при ударах об такі, відносяться до легких тілесних ушкоджень; синці розташовані: на лівій пара орбітальній ділянці; на правій пара орбітальній ділянці; перелом пальцевидних втиснень лобної кістки зліва, ромбовидної форми, розташований паралельно гребеню решітчастої кістки на 0,5 см лівіше від нього; лінійний перелом лобної кістки, який розташований на 0,2 см вище переднього кута попереднього перелому, який починається в передній черепній ямці зліва, проходить гребінь решітчастої кістки, переходить на передню черепну ямку справа, де сліпо закінчується, орієнтований на 3-6 години умовного циферблату годинника; забій головного мозку; епідуральна гематома лівої лобно-скроневої ділянки. Описані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Всі виявлені на тілі ОСОБА_25 , окрім тих, що отримані внаслідок медичних маніпуляцій, тілесні ушкодження виникли від не менш як 13-ти кратної травмуючої дії тупих (тупого), твердих (твердого) предметів (предмету). Легкі тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_25 виникли від не менш як 12-ти кратної травмуючої дії твердих тупих предметів (предмета).

Від спричинених обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_25 помер.

Згідно висновку експерта №338 отримані ОСОБА_33 тяжкі тілесні ушкодження знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку із фактом настання його смерті.

В суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , як і в суді першої інстанції, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України визнав в частині нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_34 . В решті пред`явленого обвинувачення свою вину заперечив та, пояснив, що за попередньою домовленістю він мав зустрітися близько 20 години 16 квітня 2017 року з ОСОБА_35 . В той день, він декілька разів телефонував ОСОБА_26 , але вона не відповідала. На останній його телефонний дзвінок до неї, відповів незнайомий чоловічий голос, який, на його ( ОСОБА_36 ) думку, був у стані алкогольного сп`янінням. Внаслідок почутого, він почав переживати, що його дівчина знаходиться у небезпеці та зателефонував ОСОБА_9 , щоб він пішов із ним подивитись де ОСОБА_26 , на що останній погодився. ОСОБА_8 був присутній при цій розмові і пішов з ними із власної ініціативи, його ніхто не запрошував до них приєднатися. ОСОБА_7 також вирішив піти із ними. Близько 21 години вечора вони в чотирьох підійшли до напівзруйнованого приміщення в лісопарковій зоні в районі «Кемпінгу», де відпочивали ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 . Перед цим, взяв дерев`яну палицю із землі для самозахисту.

Вказав, що він перший заходив до напівзруйнованої будівлі, де перебували потерпілі та свідок ОСОБА_26 . Зайшовши, він одразу впізнав ОСОБА_37 , якого бачив раніше та який, на його думку, ще від стажування постійно приставав до ОСОБА_26 , а тому, одразу направився в його сторону. Під час свого переміщення до ОСОБА_37 він наніс один удар палицею ОСОБА_25 по передпліччю, коли той знаходився повернутим до нього спиною, після якого ОСОБА_25 впав на землю. Коли він наблизився до ОСОБА_37 то наніс спочатку йому удар по рукам, потім по плечу, після чого останній схопив його за шиворіт і вони почали боротися. Під час бійки він ( ОСОБА_38 ) випустив свою палицю з рук та повалив ОСОБА_18 на землю таким чином, що ноги останнього були направлені до вогнища та наніс йому близько 12-13 ударів в грудну клітину, живіт та по обличчю. Удари наносив до того моменту, поки не почув, що ОСОБА_39 почав кричати: «Все, досить, потрібно йти». Після чого він ( ОСОБА_38 ) піднявся та попрямував до виходу з приміщення. В цей час він не бачив у руках інших обвинувачених ніяких предметів.

Уточнив, що під час бійки він не бачив хто наносив удари ОСОБА_25 та ОСОБА_40 , оскільки весь час знаходився до них спиною, так, як бив ОСОБА_37 . На його думку, сутичка тривала близько 5 хв. Після бійки вони в чотирьох направилися до ОСОБА_7 додому, де він знаходився до того моменту, поки йому не зателефонував батько та не сказав, що вдома на нього ( ОСОБА_36 ) чекає поліція.

В подальшому під час допиту визнав, що організував ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 йти з ним до місця, де відпочивала ОСОБА_26 разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_25 , але без мети спричинити бійку та не заперечував, що проїжджав 2 рази на мотоциклі, який належав ОСОБА_7 , поблизу місця відпочинку ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_25 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , так як і в суді першої інстанції, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, визнав частково, а саме в частині нанесення трьох ударів ногою в живіт ОСОБА_34 , від чого ймовірно у останнього стався розрив селезінки. Вказав, що 16 квітня 2017 року запросив до себе в гості ОСОБА_41 . Разом з ним ( ОСОБА_42 ) в квартирі вже знаходився ОСОБА_8 . Прийшовши, ОСОБА_6 попросив мотоцикл. Пояснив, що мав зустрітися з ОСОБА_43 , але вона знаходиться в компанії з іншими хлопцями. Коли ОСОБА_6 повернувся, то розповів де знаходиться ОСОБА_44 , припустивши, що дівчина знаходиться у небезпеці та запропонував піти з ним, щоб забрати її з тієї компанії. На той час поруч з ними (обвинуваченими) був ОСОБА_9 і вони всі втрьох погодились іти з ОСОБА_6 за ОСОБА_35 . Коли вони дійшли до зруйнованої будівлі та почули декілька чоловічих голосів, задля власної безпеки ОСОБА_6 взяв дві дерев`яні палиці, які лежали на землі. Одну палицю останній віддав ОСОБА_9 , а другу палицю залишив собі. Одночасно додав, що вони попередньо не домовлялися про план своїх дій та вчинків.

Вказав, що ОСОБА_6 першим забіг до напівзруйнованого приміщення, проте нікого за собою не кликав, вони ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) інтуїтивно забігли слідом за ОСОБА_6 в приміщення де відпочивала ОСОБА_45 з потерпілими. Направляючись в сторону, де перебував ОСОБА_18 , ОСОБА_6 наніс один удар палицею по голові ОСОБА_25 , від якого останній впав на землю. Після чого, він ( ОСОБА_46 ) підбіг до місця, де боролись ОСОБА_6 з ОСОБА_18 , та наніс три удари ногою в живіт і грудну клітину останньому, після чого почав відтягувати ОСОБА_36 від ОСОБА_18 .

Пояснив, що плями бурого кольору на його одязі могли з`явитися після того, як він намагався вивільнити ногу з рук ОСОБА_37 . Вказав, що він останнім покинув місце де відбулася бійка. Заперечив, що наносив будь-які удари потерпілому ОСОБА_25 . Зазначив, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_18 біля двох ударів кулаком по обличчю. ОСОБА_40 наносили удари ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції, так як і в районному суді, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 296 КК України, визнав частково, а саме в частині, нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_34 і ОСОБА_40 . В решті обвинувачення винним себе не визнав. Вказав, що 16 квітня 2017 року ОСОБА_6 особисто його не просив іти до місця, де відпочивала ОСОБА_26 , він вирішив піти з останнім та іншими обвинуваченими туди з власної ініціативи. Місце відпочинку потерпілих та свідка ОСОБА_26 вони не шукали, оскільки ОСОБА_6 знав де вони знаходяться. Перед тим, як увійти до напівзруйнованого будинку, де відпочивали потерпілі та ОСОБА_26 , ОСОБА_6 підняв дерев`яний брус довжиною до 1 метра та ще одну палицю передав ОСОБА_47 та сказав йому також взяти палицю для самозахисту. Він підняв «штахетник» та взяв його його.

ОСОБА_6 забіг першим та вдарив по плечу ОСОБА_25 , коли останній розвернувся, ОСОБА_6 наніс йому ще один удар палицею по голові від чого він одразу впав. Чи піднімався ОСОБА_25 після ударів ОСОБА_6 він не бачив, оскільки направився до ОСОБА_27 і почав йому наносити удари в область ребер. Після того, коли до нього підійшов ОСОБА_48 він залишив ОСОБА_27 і почав наносити удари ОСОБА_34 по обличчі, якого вже били ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вказав, що він бачив, як ОСОБА_9 наніс один удар ОСОБА_40 палицею, чи хтось інший крім ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_25 він не бачив. Також, він не бачив, щоб під час бійки у когось з обвинувачених був гаєчний (розвідний) ключ. ОСОБА_49 намагалась зупинити дії ОСОБА_9 . ОСОБА_50 свідомість не втрачав. Йому ( ОСОБА_51 ) із тих, на кого вони напали, ніхто не погрожував. Сама бійка тривала приблизно три хвилини. Коли ОСОБА_9 крикнув, «хватить!» він почав вибігати з місця, де відбулася бійка. Першим покинув приміщення ОСОБА_9 за ним ОСОБА_6 слідом вибігав він і останній був ОСОБА_7 . Після цих подій вони направилися до будинку ОСОБА_7 , по дорозі даний конфлікт не обговорювали. Зазначив, що особисто він ОСОБА_25 не бив, а кров, яка за висновком експертизи може належати останньому, могла потрапити на його одяг, коли він проходив повз ОСОБА_25 , коли той лежав на землі та мабуть зачепив його своїм одягом.

Деталізував, що він спочатку наніс удари ОСОБА_40 , оскільки той хотів перешкодити ОСОБА_6 бити ОСОБА_18 , а потім почав наносити удари ОСОБА_34 . Всього останньому він наніс приблизно п`ять ударів по голові та три в грудну клітку, пару по обличчі. Зазначив, що потерпілі під час бійки опір не чинили, а місце, де відбувалися ці події, не було пристосоване для відпочинку.

Обвинувачений ОСОБА_9 , у суді апеляційної інстанції, так як і в суді першої інстанції, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України визнав частково, зокрема у тому, що заподіяв ОСОБА_40 легкі тілесні ушкодження.

Пояснив, що 16 квітня 2016 року він перебував у гостях в ОСОБА_7 . До останнього, під час їхнього відпочинку, звернувся ОСОБА_6 з проханням дати покататися на мотоциклі. Через деякий час, останній зателефонував до нього та повідомив, що його дівчина ОСОБА_45 напевно перебуває у біді, оскільки на його телефонні дзвінки вона не відповідає, а слухавку підняв якийсь хлопець, у зв`язку із чим попросив його піти разом із ним та забрати її від інших хлопців. Він, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішили піти разом з ОСОБА_6 , по дорозі план дій не складали, свої дії не узгоджували. Місце, куди саме іти вони не знали. ОСОБА_6 припустив, що ОСОБА_45 може знаходитися у парковій зоні в районі «Кемпінгу». Перед самим входом до напівзруйнованої будівлі, де відпочивали потерпілі та свідок ОСОБА_26 , ОСОБА_6 підняв дерев`яну палицю та ще одну передав йому для самозахисту. Підійшовши ближче до будівлі, вони не бачили скільки там знаходиться людей, що вони роблять та в якому стані знаходяться. Першим забігав ОСОБА_6 та одразу наніс один удар ОСОБА_25 по плечу, від якого той упав, і далі направився до ОСОБА_37 . В цей момент, він ( ОСОБА_52 ) одразу попрямував до ОСОБА_27 і почав наносити йому удари. Всього він наніс 2-3 удари останньому, а інших потерпілих та ОСОБА_53 він не чіпав. Бійка тривала біля трьох хвилин, і саме він був ініціатором того, щоб вона закінчилася та вони покинули місце конфлікту. Місце, де відбулася бійка, не пристосоване для відпочинку.

Зазначив, що раніше ОСОБА_54 не знав і не бачив. З ОСОБА_43 знайомий. Вона зустрічалась з ОСОБА_55 . Знає, що вони мали намір одружитись. Зауважив, що бачив біля ОСОБА_37 обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак не пам`ятає хто і в якій послідовності наносив удари потерпілому. Чи ще хтось наносив удари ОСОБА_25 він не бачив. Гаєчного (розвідного) ключа у руках в жодного із них не було. Після бійки з хлопцями він не чув, щоб ОСОБА_6 пропонував ОСОБА_56 іти з ним. Коли вони залишали місце бійки, у жодного із них в руках не було ніяких предметів.

Цивільні позови, що заявлені потерпілими та прокурором обвинувачені не визнали.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні злочинів, що інкриміновані органом обвинувачення, їх вина доводиться письмовими доказами, а саме:

-протоколом огляду місця події від 17 квітня 2017 року, який був проведений з 01:00 год. по 01:30 год. з таблицею ілюстрацій до нього (Т.1 а.п.67-74);

-протоколом додаткового огляду місця події від 17 квітня 2017 року який був проведений з 12:10 год. по 14:20 год. з таблицею ілюстрацій до нього (Т.1 а.п. 75-88);

- висновком експерта №634, відповідно до якого, на зіскобі речовини бурого кольору, який вилучено з ґрунту на стежці в парковій зоні по вул. Смотрицького в м. Чернівці, знайдено кров людини. При встановленні групової належності крові знайдено антиген В, що не виключає походження крові від особи (осіб) з групою крові В, наприклад ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , або цих осіб разом (Т. 1 а.п. 122-124);

-висновком експерта № 635, відповідно до якого на добровільно виданій обвинуваченим ОСОБА_6 куртці, в яку він був одягнутий 16 квітня 2017 року, наявні плями бурого кольору, в яких знайдено кров людини. При встановленні групової належності крові знайдено антигени А та В. Кров може походити від осіб, що містять в своїй груповій характеристиці антигени А та В. В даному випадку плями могли утворитися за рахунок змішування крові ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_6 в різних комбінаціях змішування (Т. 1 а.п. 128-130);

-висновком експерта № 636, відповідно до якого, на добровільно виданих обвинуваченим ОСОБА_7 джинсах, в які він був одягнутий 16 квітня 2017 року, наявні плями бурого кольору, в яких знайдено кров людини. При встановленні групової належності крові знайдено антигени А та В. Кров може походити від осіб, що містять в своїй груповій характеристиці антигени А та В. В даному випадку плями могли утворитися за рахунок змішування крові ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_7 в різних комбінаціях змішування (Т. 1 а.п. 134-136);

-висновком експерта № 637, відповідно до якого, на добровільно виданих обвинуваченим ОСОБА_8 джинсах, в які він був одягнутий 16 квітня 2017 року, наявні плями бурого кольору, в яких знайдено кров людини. При встановленні групової належності крові знайдено антигени А та В. Кров може походити від осіб, що містять в своїй груповій характеристиці антигени А та В. В даному випадку плями могли утворитися за рахунок змішування крові ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_8 в різних комбінаціях змішування (Т. 1 а.п. 140-142);

-відповідно до висновку експерта № 638, на добровільно виданому одязі ОСОБА_9 , в якому він перебував 16 квітня 2017 року, зокрема камуфляжних штанах, спортивній кофті, кросівках, плям, схожих на кров не знайдено (Т. 1 а.п. 146-147);

-висновком експерта № 641, відповідно до якого на фрагменті деревини, що була вилучена 17 квітня 2017 року, під час огляду місця події біля стіни будівлі в парку по вул. Смотрицького в м. Чернівці знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_18 (Т.1 а.п. 158-160);

- висновком експерта № 642, відповідно до якого в плямах бурого кольору на цеглі, що була вилучена 17 квітня 2017 року, під час огляду місця події в лісопосадці між вулицями Московської Олімпіади, 5 та Троянівською в м. Чернівці знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_19 , ОСОБА_25 (Т.1 а.п. 163-165);

- висновком експерта № 643, відповідно до якого в плямах бурого кольору на цеглі, що була вилучена 17 квітня 2017 року, під час огляду місця події в лісопосадці між вулицями Московської Олімпіади, 5 та Троянівською в м. Чернівці знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_18 (Т.1 а.п. 168-170);

- висновком експерта № 644, відповідно до якого в плямах бурого кольору на фрагменті блоку, що був вилучений 17 квітня 2017 року під час огляду місця події в лісопосадці між вулицями Московської Олімпіади, 5 та Троянівською в м. Чернівці знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_18 (Т.1 а.п 173-175);

-висновками експертів № 54, 55, 56 відповідно до яких, серед іншого вказано, що крові на зрізах нігтьових пластин правої та лівої рук ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кров, яка може належати ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 не виявлена. (Т. 1 а.п. 180-191);

-висновком експерта № 57, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті правої і лівої рук ОСОБА_7 виявлено білок людини і знайдено нетравматичного походження епітеліальні клітини, статева належність яких не встановлена При встановленні групової належності клітин виявлено антигени А та В в піднігтьовому вмісті правої руки ОСОБА_7 і антиген А в піднігтьовому вмісті лівої руки. Антиген А є властивим для самого ОСОБА_7 , антиген В є для нього чужорідним і може походити за рахунок домішки клітинних елементів від осіб з такими групами крові В(ІІ) та АВ (ІY), що не виключає походження клітин від потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 (Т.1. а.п. 196-198);

-постановою про визнання речовими доказами речей, що були оглянуті (Т.1 а.п. 207-2010): зіскоб, поміщений в паперовий конверт експертизи № 634; фрагмент деревини, вміщений в пакет (експертиза № 639); дерев`яна палиця, поміщена в пакети (експертиза № 640); дерев`яна палиця, із нашаруванням речовини бурого кольору, поміщена в пакети (експертиза № 641); цегла № 1 і № 2 з нашаруванням речовини бурого кольору (експертизи № 642 і № 643); фрагмент блоку білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору (експертиза № 644); змиви з рук (експертизи № 630, 631, 632, 633); зрізи нігтів з китець рук (експертизи №54, 55, 56, 57); належні ОСОБА_47 чоловічі камуфляжні штани, чоловіча спортивна кофта та чоловічі кросівки (експертиза № 638); належні ОСОБА_6 чоловічі спортивні штани, чоловіча куртка з плямами речовини бурого кольору та чоловічі кросівки (експертиза№ 635); належні ОСОБА_8 джинси з плямами бурого кольору, футболка, кросівки (експертиза № 637); належні ОСОБА_7 джинси з плямами бурого кольору та кросівки (експертиза № 636).

-протоколом проведення слідчого експеримента за участі потерпілого ОСОБА_18 із застосуванням безперервного відеозапису, відповідно до якого, ОСОБА_18 на місці події вказав обставини вчинення 16 квітня 2017 року відносно нього протиправних дій, які узгоджуються із поясненнями наданими у суді першої та апеляційної інстанції (Т. 1 а.п. 254-261);

-висновками експертів № 434 стац (Т.1 а.п. 265-266) та № 773д (Т.1 а.п. 270-274), відповідно до яких, 16 квітня 2017 року ОСОБА_18 спричинено такі тілесні ушкодження: синці обличчя; садна: кутоподібної форми на чолі зліва, на лівому передпліччі по ліктьовій поверхні; в кількості 7 по передній поверхні лівої гомілки в середній третині; на грудній клітині; струс головного мозку; розрив селезінки.

Розрив селезінки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Решта відноситься до легких тілесних ушкоджень. Всі тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, від не менш як 14 ти кратної травмуючої дії. Не виключається можливість їх виникнення у строки і за наведених вище обставин.

-листом-відповіддю від ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» 22 червня 2017 року, відповідно до якого, ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_7 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анастезіології з ліжками для інтенсивної терапії з 16 по 18 квітня 2017 року, в хірургічному відділенні №1 з 18 по 25 квітня 2017 року. Встановлений діагноз: закрита травма живота, розрив селезінки, гемоперитонеум, забій м`яких тканин, садини голови, лівого передпліччя, грудної клітки, струс головного мозку. Хронічний катаральний бронхіт, вегето-судинно дистонія по змішаному типу, аситено-невротичний синдром, загострення нейропатії лицьового нерву з права, помірний м`язо-тонічний синдром. (Т.1 а.п. 276);

-висновком експерта № 435 стац, відповідно до якого з урахуванням представлених медичних документів, у ОСОБА_25 виявлені: множинні садна м`яких тканин обличчя. Параорбітальні гематоми, забій головного мозку важкого ступеня, скалковий злам кісток склепіння та основи черепа, епідуральна гематома в ділянці тім`яно-скроневої часток лівої гемісфери головного мозку з компресійно-дислокаційним ефектом праворуч. Останні тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. Множинні садна м`яких частин обличчя відносяться до легких тілесних ушкоджень (Т.2 а.п. 38-39);

-протоколом огляду трупа ОСОБА_25 (Т.2 а.п. 43-44) та лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_25 № НОМЕР_1 (Т. 2 а.п. 45);

-висновком експерта № 338, відповідно до якого смерть ОСОБА_25 настала ІНФОРМАЦІЯ_6 від набряку та набухання речовини головного мозку, як ускладнення відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку та розвитком підоболонкових крововиливів (Т. 2 а.п 47-51);

При дослідженні трупа ОСОБА_25 були встановлені тілесні ушкодження, а саме: синці, які розташовані: на внутрішній поверхні в середній та нижній третинах правого стегна, у кількості не менше 10-ти, які зливаються між собою; на передній поверхні у верхній третині лівої гомілки. Ці тілесні ушкодження виникли задовго до моменту настання смерті від дії твердих тупих предметів або при ударах об такі, відносяться до легких тілесних ушкоджень і не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті; синці розташовані: на лівій параорбітальній ділянці та на правій параорбітальній ділянці; перелом пальцевидних втиснень лобної кістки зліва, ромбовидної форми, розташований паралельно гребеню решітчастої кістки на 0,5 см лівіше від нього; лінійний перелом лобної кістки, який розташований на 0,2 см вище переднього кута попереднього перелому, який починається в передній черепній ямці зліва, проходить гребінь решітчастої кістки, переходить на передню черепну ямку справа, де сліпо закінчується, орієнтований на 3-6 години умовного циферблату годинника; забій головного мозку, епідуральна гематома лівої лобно-скроневої ділянки. Описані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

-висновком експерта № 338д, описані вище тілесні ушкодження, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті виникли від одноразової травмуючої дії. Всі виявлені на тілі ОСОБА_25 , окрім тих, що отримані внаслідок медичних маніпуляцій, тілесні ушкодження виникли від не менш як 13-ти кратної травмуючої дії тупих (тупого), твердих (твердого) предметів (предмету). Легкі тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_25 виникли від не менш як 12-ти кратної травмуючої дії твердих тупих предметів (предмета).

Слід виключити можливість виникнення тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті ОСОБА_25 через неодноразове падіння з висоти власного зросту чи підвищення на місцевості з прискоренням та разом з іншою особою чи без такого. Тілесні ушкодження, вказані у висновку експерта № 338 могли виникнути від предметів, вилучених під час огляду місця події. (Т.2 а.п. 58-63).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого, свідок ОСОБА_26 упізнала ОСОБА_8 , який 16 квітня 2017 р. разом з іншими особами брав участь у побитті її знайомих (Т. 2 а.п. 74-76);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого, свідок ОСОБА_26 упізнала ОСОБА_9 , який 16 квітня 2017 р. разом з іншими особами брав участь у побитті її знайомих (Т. 2 а.п. 77-79);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_26 упізнала ОСОБА_57 , який 16 травня 2017 р. разом з іншими особами брав участь у побитті її знайомих (Т. 2 а.п. 80-82);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого, свідок ОСОБА_26 упізнала ОСОБА_7 , який 16 квітня 2017 р. разом з іншими особами брав участь у побитті її знайомих (Т. 2 а.п. 83-85);

-висновком експерта №422 екс, відповідно до якого у ОСОБА_19 виявлені легкі тілесні ушкодження: синці, які знаходяться навколо правого ока; в ділянці правої щоки; в ділянці верхньої губи зліва; в ділянці нижньої губи зліва; в скроневій ділянці зліва; в скронево-тім`яній ділянці зліва; в тім`яна-потиличній ділянці зліва; в ділянці спинки носа; по зовнішній поверхні лівого плечового суглобу; по задньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; в ділянці спини справа по ходу проекції 7-8 ребер; в ділянці спини зліва в проекції нижнього кута лівої лопатки; по задньо-зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу. Синець з садном по передньо-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині та садна: по тильній поверхні лівої кисті в проекції 3-го пальця; по внутрішній поверхні основної фаланги 4-го пальця лівої кисті.

Дані тілесні ушкодження виникли одне вслід за одним в короткий проміжок часу в результаті не менш як шістнадцятикратної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо від ударів руками, ногами чи тупими предметами (дерев`яними палицями), по строку та обставинам можуть відповідати вказаним обставинам і відносяться до легких тілесних ушкоджень. (Т.2 а.п. 91-92).

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_19 із застосуванням безперервного відеозапису, відповідно до якого, ОСОБА_19 на місці події вказав обставини вчинення 16 квітня 2017 року відносно нього протиправних дій, які узгоджуються із поясненнями наданими у суді першої та апеляційної інстанції (Т.2 а.п. 95-101);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_26 із застосуванням безперервного відеозапису (Т.2 а.п. 102-109);

-документи, що підтверджують місце перебування обвинувачених 16 квітня 2017 р., добровільно видані обвинуваченими, оглянуті і визнані речовими доказами, а саме: мобільні телефони: «Самсунг», що належить ОСОБА_9 , « НОМЕР_2 », що належить ОСОБА_6 , «Нокіа 100», належний ОСОБА_8 , «Нокіа 5130 с-2», належний ОСОБА_7 (Т.2 а. 141-181);

-висновком експерта №111-К від 21 червня 2017 року, відповідно до якого, наданий слід проектора шини в гіпсовому зліпку, що вилучений 17 квітня 2017 року при додатковому огляді місця події, залишений протектором шини з узором та розміром аналогічним узору та розміру протектору задньої шини колеса моторолера ОСОБА_7 (Т.2 а.п. 195-199);

-протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису із обвинуваченим ОСОБА_9 (Т. 3 а.п. 2-13);

-розписками потерпілих щодо відшкодування шкоди з боку обвинувачених,а саме: потерпіла ОСОБА_20 28.06.2017 року отримала відшкодування за заподіяну ОСОБА_6 моральну та матеріальну шкоду від його батька ОСОБА_58 . Претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не має. (Т.3 а. 125). Потерпілий ОСОБА_18 отримав відшкодування за заподіяну ОСОБА_6 моральну та матеріальну шкоду від його батька ОСОБА_58 . Претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не має (Т.3 а. 126). Потерпілий ОСОБА_19 отримав від ОСОБА_9 компенсацію за завдану шкоду і заявив про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_9 (Т. 2 а.п. 66А).

Крім цього, вина обвинувачених в інкримінованих злочинах доводиться і показами потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_26 , яка безпосередньо була на місці вчинення обвинуваченими протиправних дій та нанесення тілесних ушкоджень потерпілим.

Так, потерпілий ОСОБА_18 суду пояснив, що у 2017 році він працював у магазині «Сотня» продавцем, де познайомився з ОСОБА_43 , яка проходила там стажування. Він був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 , так як останній часто навідувався в магазин до ОСОБА_59 , але не мав з ним жодних конфліктів. 16 квітня 2017 року він разом із ОСОБА_19 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 домовились про відпочинок, місце якого визначила ОСОБА_45 . Туди він разом із іншими потерпілими прибули першими, ОСОБА_45 приєдналась пізніше. Крім них там відпочивали ще люди, але їхні голоси чути було здалеку. Зауважив, що в момент знаходження на місці відпочинку, у світлу пору доби, він чув звук мотоциклу та бачив, що на ньому проїжджав ОСОБА_6 . Крім цього останній неодноразово телефонував ОСОБА_60 , але вона не підіймала слухавки.

Вказав, що в той день, близько 23 години, коли вони усією компанією знаходились біля вогнища в напівзруйнованій будівлі, він отримав удар від ОСОБА_6 внаслідок чого втратив свідомість. Прийшовши до тями, рефлекторно схопив одного з нападників за ногу, який продовжував завдавати йому численні удари. Зауважив, що ОСОБА_25 , лежав на землі на відстані біля 1.5 м. від нього в положенні лежачи на спині з покривавленим обличчям, намагаючись рухатись, проте, не бачив хто наносив удари останньому. Після закінчення бійки, він ( ОСОБА_18 ) та ОСОБА_49 викликали швидку допомогу.

Потерпілий ОСОБА_19 в суді апеляційної інстанції пояснив, що 16 квітня 2017 року він домовився з ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , про спільний відпочинок, місце для якого обрала остання. Це була напівзруйнована будівля, у парковій зоні в районі «Кемпінгу», яка мала вільний доступ без будь-яких огорож. Він та ОСОБА_18 , ОСОБА_25 прибули на місце зустріче раніше, ОСОБА_45 приєдналась пізніше. Під час відпочинку, до останньої неодноразово дзвонив ОСОБА_6 , а коли він разом із ОСОБА_25 ходили по дрова та світили ОСОБА_61 телефоном, як ліхтарем, на один із таких дзвінків він підняв слухавку. Хто дзвонив не представився, а тільки вилаявся нецензурною лексикою.

Вказав, що в цей день, близько 22 години вечора, неочікувано для них усіх, на місце відпочинку забігло четверо осіб, один з яких одразу наніс перший удар по плечу ОСОБА_25 , внаслідок якого, останній впав лицем до землі та до якого одразу підбігло ще двоє людей, один з яких був одягнутий у сіру куртку, інший у червону чи чорну байкову кофту. Цих двоє почали бити останнього по голові та спині, в той самий момент коли обвинувачений ОСОБА_6 підбіг та почав завдавав удари потерпілому ОСОБА_18 , який намагався чинити опір, проте в нього це не вийшло. Він ( ОСОБА_19 ) отримав удар в сидячому положенні палицею по спині від ОСОБА_9 , наступний удар отримав з ноги по обличчю від іншої особи. Вказав, що він не втрачав свідомості протягом усієї бійки, а ОСОБА_45 намагалась відтягнути від нього ОСОБА_9 . З предметів, якими завдавали удари, згадує палиці, дерев`яні бруски та силует предмету, який нагадує гаячний ключ. Після бійки, яка на його думку, тривала біля 7 хвилин, ніхто з обвинувачених не запропонував ОСОБА_60 піти разом з ними. Коли все закінчилося, він підійшов до лежачого на землі ОСОБА_25 , який був на той час у свідомості, перевернув його на спину та побачив напухлі очі, набряки, синець на лобовій кістці та кров. ОСОБА_26 одразу викликала карету швидкої допомоги, в якій ОСОБА_25 втратив свідомість. До лікарні прибули усі потерпілі та ОСОБА_26 , після чого, останню забрали до поліцейського відділу. Шкода, яка йому була завдана, відшкодована ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_26 , в суді апеляційної інстанції вказала, що у 2017 році вона проходила стажування в магазині «Сотня», де познайомилась з ОСОБА_18 , його братом ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , які неодноразово навідувались до магазину. ОСОБА_6 , з яким вона раніше перебувала у стосунках, також навідувався до неї в період стажування. 16 квітня 2017 року, вона разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_25 вирішили відпочити на природі у лісопарковій зоні, в районі «Кемпінгу». Вона прибула на місце зустрічі пізніше інших. Недалеко від них перебували і інші люди, вона чула голоси дітей. Близько 20 години вечору, почула звук мотоциклу, який проїжджав недалеко від місця де вони відпочивали, припустила, що це міг бутим ОСОБА_6 .

Близько 22 години вечора, до місця де вони відпочивали, увірвалися чотири людини, одним з яких був ОСОБА_9 . Найпершим вона побачила саме останнього, так як саме він одразу підбіг до ОСОБА_27 і завдав йому близько 4-ох ударів дерев`яною палицею по спині. У інших обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які на її думку, були в нетверезому стані, в руках були дерев`яні палиці. Після того, як останні опинилися на місці їхнього відпочинку, вони почали хаотично наносити удари по голові та в різних частинах тіла, ОСОБА_25 та ОСОБА_18 від яких останні впали на землю. Зазначила, що ОСОБА_7 тримав в руках предмет схожий на гаячний (розвідний) ключ. В момент бійки вона ( ОСОБА_26 ) підбігла до ОСОБА_9 і почала його відштовхувати від ОСОБА_19 . Після того, як ОСОБА_9 завдав ще останній удар ОСОБА_19 та вигукнув «досить!», всі нападники втекли. Після бійки, яка, на її думку, тривала близько 10-ти хвилин, ОСОБА_18 підвівся на ноги тримаючись за живіт, ОСОБА_19 був у синцях, а ОСОБА_25 залишався лежати на землі, лице якого було все у крові. Вона викликала швидку допомогу, до лікарні вони поїхали всі разом.

Крім цього, колегією суддів було допитано потерпілу ОСОБА_20 , яка являється матір`ю ОСОБА_25 , який загинув, та яка суду показала, що 16 квітня 2017 року її син ОСОБА_25 разом з друзями пішов святкувати «Великдень». Близько 22 год. 30 хв. їй зателефонували з швидкої медичної допомоги та повідомили, про те що ОСОБА_25 знаходиться без свідомості та направляється до реанімації. Коли вона прибула в лікарню, то її син знаходився в реанімаційному відділенні весь у крові, голова була розбита, а особливо ліва її частина. Коли їй показали одяг потерпілого ОСОБА_25 , вона помітила, що ліва частина куртки, сорочки та штанів знаходились в крові. Лікарі не пояснили від чого можна було отримати такі пошкодження. Уточнила, що в лікарні з нею також перебував ОСОБА_62 , а ОСОБА_50 був на приймальному покої.

Вважає, що районним судом не справедливо призначено покарання обвинуваченим через його м`якість, а також, що не тільки ОСОБА_6 винний у смерті її сина, а й інші обвинуваченні. Відповідно до експертиз, у її сина були численні тілесні ушкодження, що свідчать про нанесення багатьох ударів не тільки палицею по голові, а й руками та ногами по іншим частинам тіла.

Встановивши фактичні обставини, колегія суддів вважає, що органом обвинувачення вірно кваліфіковано дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_63 за ч. 2. ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, за кваліфікуючими ознаками: вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого та вказаних осіб і ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), за кваліфікуючими ознаками: вчинене групою осіб, із застосуванням інших предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення.

Щодо кваліфікації дій за ч. 2 ст. 121 КК України:

Так, згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю).

Статтею 28 КК України визначено, що злочин визнається таким, що вчинений групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.

З аналізу вказаної статті, вбачається, що співучасники повинні діяти спільно, спиратися у своїх діях один на одного, між їхніми діями має бути причинний зв`язок, їм належить усвідомлювати, що спільними діями вони вчиняють злочин, і бажати чи свідомо допускати настання суспільно небезпечних наслідків.

Для кваліфікації дій кількох осіб за ч. 2 ст. 121 КК України, якщо тільки одним із нанесених ударів було заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, необхідно встановити, що у винних був єдиний умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і вони допомагали один одному.

Під час апеляційного розгляду, дослідженими доказами встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 діяли спільно, узгоджено, допомагаючи один одному, одночасно наносили удари по різним частинам тіл потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , діючи таким чином, щоб позбавити зазначених осіб будь-якої можливості захистити себе.

Про узгодженість їх дій та спрямованість умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень свідчить і застосування обвинуваченими при нанесені тілесних ушкоджень ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 заздалегідь приготовлених предметів - дерев`яних палиць та «штахетників», а також локалізація та кількість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілих.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що у ОСОБА_25 , тілесні ушкодження, відповідно до експертизи № 338д від 23 червня 2017 року, виникли від не менш як 13-тикратної травмуючої дії тупих (тупого) твердих (твердого) предметів (предмету). Крім того, із зазначеного висновку вбачається, що всі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_25 були нанесені із достатньою (великою) силою для їх виникнення, при чому розташування потерпілого та нападника під час нанесення ударів та заподіяння тілесних ушкоджень змінювалися, тобто ушкодження наносилися під різними кутами.

Під час апеляційного розгляду так, як і в суді першої інстанції, обвинувачені надали покази щодо їх непричетності до спільного, групового нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , які в подальшому призвели до смерті останнього.

Однак, вказані покази обвинувачених спростовуються послідовними показами свідка ОСОБА_26 , яка безпосередньо була присутня під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, та з яких вбачається, що ОСОБА_25 удари руками, ногами та різними предметами по різним частинам тіла наносили ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у той час, як потерпілий лежав на землі. Вказані покази свідка ОСОБА_26 узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз № 338 від 30 травня 2017 року та № 338д від 23 червня 2017року.

Крім цього, відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 434стац від 25 квітня 2017 року у потерпілого ОСОБА_18 , окрім розриву селезінки було виявлені численні садна та синці, у тому числі голови, та струс головного мозку, які виникли в результаті не менш як 14-кратної травмуючої дії.

Як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_18 саме ОСОБА_6 наніс йому удар, від якого він втратив свідомість. Обвинувачений ОСОБА_6 у своїх показах не заперечує, що наносив удари ОСОБА_18 . В свою чергу обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 засвідчили, що ОСОБА_6 спричиняв удари ОСОБА_18 . При цьому ОСОБА_7 зазначив, що і ним було нанесено 3 удари ногою в живіт потерпілому ОСОБА_18 . Неповнолітній ОСОБА_8 зазначив що наніс 3-4 удари кулаком в обличчя ОСОБА_18 , з метою подолання опору останнього та запобігання нанесенню ним тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Окрім того, з показів, наданих в судовому засіданні свідком ОСОБА_26 вбачається, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 одночасно наносили удари руками, ногами та різними предметами, які у них були в руках по різним частинам тіла потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_25 . Зазначені факти також зафіксовані і в протоколі слідчого експерименту, проведеного 17 квітня 2017 року зі свідком ОСОБА_26 із застосуванням відеозйомки, стенограмою до слідчої дії (Т.2 а.с. 102-108).

За таких обставин, потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_25 тяжкі тілесні ушкодження були спричиненні спільними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

З імунологічних експертиз, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що на одязі обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виявлено кров, походженням від змішаної крові ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 і самого ОСОБА_6 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не змогли пояснити суду походження крові потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_18 на їх особистих речах, у які вони були одягнуті в день вчинення злочинів.

Таким чином, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_18 , їх кількість, спосіб нанесення, узгодженість та послідовність дій обвинувачених свідчать про наявність у них спільного умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_25 і ОСОБА_18 .

Щодо кваліфікації дій за ч. 4 ст. 296 КК України:

Як вбачається з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК) слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Пунктом 12 вищезазначеного Пленуму визначено, що при вчиненні хуліганства групою осіб за ч. 4 ст. 296 КК України, можуть бути кваліфіковані дії тих його учасників, які особисто застосували зброю або інший предмет, спеціально пристосований чи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а також тих осіб, які хоча самі й не застосовували зазначених знарядь, але дали згоду чи в інший спосіб сприяли їх застосуванню іншими виконавцями цього злочину.

Під час апеляційного розгляду, потерпілими ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та свідком ОСОБА_26 було вказано про наявність у всіх нападників сторонніх предметів, а саме: дерев`яних палиць та гайкового (розвідного ключа).

Обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у своїх показах вказали про наявність у руках дерев`яних палиць під час бійки, обвинувачений ОСОБА_46 заперечив про наявність у його руках сторонніх предметів, а обвинувачений ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції вказав, що у його руках був «штахетник», який він підняв перед тим, як забігти до місця відпочинку потерпілих.

Свідка ОСОБА_26 , як під час досудового розслідування так і в судових засіданнях у судах першої та апеляційної інстанцій чітко зазначала про наявність в руках ОСОБА_7 гайкового ключа, а у неповнолітнього ОСОБА_8 дерев`яного предмету. Про наявність у обвинувачених ОСОБА_7 чи у ОСОБА_8 гайкового ключа зазначав у судовому засіданні і потерпілий ОСОБА_19 . Крім того, про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сторонніх предметів свідок ОСОБА_26 зазначала і в ході проведення за її участі слідчого експерименту. Крім того, з протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 під час проведення зазначеної слідчої дії вказав на наявність у неповнолітнього ОСОБА_8 в руках дошки під час побиття потерпілих. А в судовому засіданні під час допиту обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що дошку, якою він наносив удари потерпілому ОСОБА_19 , йому передав неповнолітній ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні були здобуті та досліджені беззаперечні докази вчинення всіма обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Враховуючи усе вище викладене, колегія суддів визнає покази обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо невчинення ними хуліганських дій із застосуванням спеціально заготовленого предмету, а також покази обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо їх непричетність до нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_25 та ОСОБА_18 безпідставними та такими, які повністю спростовуються дослідженими судом доказами.

Колегія суддів критично розцінює такі покази обвинувачених та вважає їх обраною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд з урахуванням вимог ст. 94 КПК України, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи вимоги ст. 22 КПК України, щодо змагальності сторін, вважає, що зібрані стороною обвинувачення докази підтверджують вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_64 злочину, передбаченого ч. 2. ст. 121 КК України та вчинення вказаними особами і ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Покази потерпілого ОСОБА_18 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_26 висновки судово-медичних експертиз № 434стац від 25.04.2017 та № 338 від 30.05.2017 та № 338д від 23.06.2017, протоколи слідчих експериментів, проведені за участі потерпілого ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_26 , свідчать про невідповідність висновків суду І інстанції фактичним обставинам справи, що призвело до виправдання неповнолітнього ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК, перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та виключення з обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України такої кваліфікуючої ознаки, як -вчинене групою осіб.

Крім цього, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч. 4 ст. 296 КК України обвинуваченому ОСОБА_9 .

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форми вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Всупереч цим вимогам, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, в достатній мірі не врахував, час, місце, спосіб вчинення ним злочину, характер застосованого ним насильства та наслідків, які наступили від дій інших співучасників, безпідставно дійшов до висновку про можливість пом`якшення покарання.

Окрім цього, згідно п. 8 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин (ст. 69 КК України) може мати місце лише при наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Районним судом при призначенні покарання ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69 КК України як пом`якшуючу його вину обставину визнано вимогу до решти співучасників припинити протиправні дії.

Однак, під час допиту в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не вказували на те, що вони припинили свої дії на прохання (заклик) ОСОБА_9 . Фактично обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 припинили свої злочинні дії після того як побачили, що потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_25 були без свідомості.

Таким чином, наявна лише одна обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 добровільне відшкодування збитку.

Окрім того, відповідно до ст. 69 КК України, пом`якшуючі обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості злочину.

Ухвалюючи рішення про застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання, судом не обґрунтовано, яким чином ці, на думку суду, пом`якшуючі обставини, істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд безпідставно призначив ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, яке є несправедливим внаслідок м`якості та не може вважатись необхідним і достатнім для його виправлення.

Крім того, районний суд прийшов до помилкового висновку про необхідність сплати ОСОБА_20 та ОСОБА_18 судового збору за подання цивільного позову із вимогами про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим залишив їх без розгляду.
Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також є смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Вказана правова норма не містить суперечностей і підлягає до застосування щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої у результаті заподіяних тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того чи настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. Такий висновок узгоджується із положеннями постанова Верховного суду від 28 листопада 2018 року по справі №761/11472/15-ц. де серед іншого, визначається, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки вона визначена позивачем у грошовому вимірі.
ОСОБА_20 заявила цивільний позов до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , однак під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції відмовилася від цивільного позову до ОСОБА_9 , а тому апеляційний суд розглядає їх в частині пред`явлення тільки до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно до ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів вважає, що наявність моральної шкоди внаслідок смерті сина у ОСОБА_20 є безумовною і факт її наявності не підлягає доведенню.
Вимога ОСОБА_20 про стягнення на її користь одноразово коштів у розмірі 500 000 ( п`ятсот тисяч грн.) моральної шкоди солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідає вимогам п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року із змінами та доповненнями.
Враховуючи вище викладене та те, що потерпіла втратила рідного сина, характер та обсяг її душевних, негативних психологічних переживань та фізичних страждань, вимушених безповоротних змін, які відбулися в її житті, вимога у стягнені на її користь моральної шкоди у сумі 500 000 грн., на думку колегії суддів, підлягає до задоволення.
Щодо вимоги ОСОБА_20 про стягнення матеріальної шкоди на її користь солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у сумі 88 970 (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят грн.) колегія суддів, вважає такі вимоги обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: фіскальними чеками, видатковими накладними та рахунками-замовленнями, розрахунковими квитанціями та (Т.5 а.п. 53-65).
У позовній вимозі про стягнення на її користь коштів у розмірі 3 000 (три тисячі грн.), за оплату юридичних послуг, апеляційний суд відмовляє на підставі ч.2 ст. 120 КПК.
Потерпілий ОСОБА_18 заявив цивільний позов до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , однак під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції відмовився від цивільного позову до ОСОБА_7 , а тому апеляційний суд розглядає їх в частині пред`явлення тільки до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в якому просив стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) грн.
Враховуючи вищенаведені норми закону та те, що потерпілий від злочинних дій вказаних осіб зазнав душевних, психічних та значних фізичних страждань, які виявилися у тривалому стаціонарному лікуванні та фактичному безповоротному ушкодженню важливого фізіологічного органу, а також вимушених змін, які відбулися в його житті, вимога у стягнені на його користь моральної шкоди, на думку колегії судів, підлягає до задоволення.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинувачених на користь цивільного позивача, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та визначає його у розмірі 100 000 грн (сто тисяч грн.).
Вимоги ОСОБА_18 про стягнення матеріальної шкоди на його користь солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у сумі 8005, 61 (вісім тисяч п`ять грн. 61 коп. ) колегія суддів, вважає обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: фіскальними чеками та квитанцією до прибуткового касового ордеру (Т.1 а.п. 247-253).
У позовній вимозі про стягнення на його користь коштів у розмірі 3 000 (три тисячі грн.), за оплату юридичних послуг, апеляційний суд відмовляє на підставі ч. 2 ст. 120 КПК.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_20 , апеляційний суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, окрім вимоги прокурора про перерахунок обвинуваченим строку відбування покарання.
Крім цього, подана позовна заява прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про солідарне відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 71955 гривень 92 копійки, обґрунтована тим, що потерпілий ОСОБА_25 перебував на стаціонарному лікуванні ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» протягом 29 днів. Вартість 1 ліжко-дня становить 2205 гривень 22 копійки. Сумарна вартість 63951 гривня 38 копійок. Потерпілий ОСОБА_18 знаходився на стаціонарному лікуванні тієї ж лікарні і вартість його лікування становила 8004 гривні 54 копійки.
Вказаний позов підлягає задоволенню як доведений.
Також, колегія суддів визначає, що судові витрати на залучення експертів складають 593 гривні 22 копійки і підлягають стягненню з обвинувачених в рівних частках на користь держави.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вірно відраховано строк відбування покарання обвинувачених із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.
Так, згідно Постанови Великої палати Верховного суду України щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), а саме п. 103 даного Висновку, відповідно до якого, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VI (пряма дія Закону №838-VII, ЗУ «Савченко», 1 день за 2 дні).
Крім цього, п. 106 вказаної Постанови визначає, що у випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII (Нова редакція, 1 день за 1 день), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII ( ЗУ « Савченко», 1 день за 2 дні). В такому разі Закон № 838-VIII ( ЗУ « Савченко», 1 день за 2 дні), має переважаючу (ультраактивну) дію. Застосування і до таких випадків Закону №2046-VIII (Нова редакція, 1 день за 1 день) є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII (Нова редакція, 1 день за 1 день) як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, не допускається.
Оскільки, злочини, були вчинені обвинуваченими 16 квітня 2017 року, районним судом вірно зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 , в частині недопустимості висновків судово-імунологічних експертиз № 635 (Т.1 а.п.128-130), №636 (Т.1 а.п.134-136), №637 (Т.1 а.п. 140-142) та висновків експерта № 338 та №338Д (Т.2, а.п. 48-51, 58-63), з підстав відсутності у матеріалах справи висновків експертів №625 від 19 квітня 2017 року, № 629 від 19 квітня 2017 року та висновку експерта № 778 від 16 травня 2017 року, колегія суддів приходить до їх необґрунтованості виходячи з наступного:
Апеляційним судом у судовому засіданні було допитано судово-медичних експертів ОСОБА_30 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , які проводили вищевказані експертизи та ними було роз`яснено, що у своїй роботі вони керуються Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17 січня 1995 року та Правилами проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у кожній галузевій експертизі. Зазначення у своїх висновка посилання на висновки експертів №625 від 19 квітня 2017 року, № 629 від 19 квітня 2017 року та висновку експерта № 778 від 16 травня 2017 року є правомірним, оскільки проведення даних експертиз були охоплені призначенням основних експертних досліджень, які проводилися на підставі постанов слідчого.
Також, посилання даного апелянта на те, що в експертному дослідженні №338 та №338Д є посилання на медичну картку № 4976 стаціонарного хворого відділення реанімації ЛШМД від 16 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_25 , а в матеріалах справи відсутня така медична картка та відсутні відомості про її витребування, що свідчить про недопустимість вищезазначених експертиз, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Так, судом апеляційної інстанції було витребувано та оглянуто медичну картку № 4976 стаціонарного хворого відділення реанімації ЛШМД від 16 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_25 та медичну картку № 4978 стаціонарного хворого відділення реанімації ЛШМД від 16 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_18 . Будь-яких неточносте чи розбіжностей медичних даних які містяться у медичних картках із даними, на які посилався експерт, як такі, які взяті із медичної картки стаціонарного хворого, колегією суддів не встановлено.
Крім того, допитані у судових засіданнях судово-медичні експерти ОСОБА_30 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 вказали, що здійснюють свої експертні дослідження та надають висновки на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17 січня 1995 року, відповідно до якого, експертні дослідження надаються із врахуванням тих письмових доказів, які їм надають слідчі. Зауважували, що дані медичні картки були надані їм слідчим разом із іншими необхідними матеріалами.
Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 , в частині не допустимості проведених органом досудового розслідування слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_18 , ОСОБА_19 свідком ОСОБА_26 та підозрюваним ОСОБА_9 з наспаних підстав:
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться слідчим, прокурором з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Вказана норма закону не передбачає обов`язкової умови проведення слідчого експерименту саме в ту пору доби, в якій було вчинене кримінальне правопорушення.
Крім того, як районним, так і апеляційним судом встановлено, що обвинувачені вчинили злочин у напівзруйнованому приміщенні, яке знаходиться у парковій зоні.
Власник цієї розваленої будівлі не встановлений, оскільки це не є предметом доказування у даному кримінальному провадженні.
Відсутність дозволу уявного власника зазначеної будівлі на проведення слідчого експерименту не може бути підставою для визнання протоколів вказаних слідчих дій, як недопустимих доказів, оскільки в разі , якщо такий власник і існує, скарг від нього на дії слідчого чи прокурора з цього приводу не надходило.
Протоколи слідчих експериментів складені у відповідності до вимог ст. 104 КПК України, учасниками цих слідчих дій будь-яких зауважень щодо їх проведення не заявлено, а тому, вказані письмові докази є допустимими в розумінні ст. ст. 86, 87 КПК України.
Крім цього, колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_14 про відсутність у ОСОБА_6 хуліганського мотиву та вчинення злочину, оскільки останній, на їх думку, учинив протиправні дії на ґрунті ревнощів до ОСОБА_26 виходячи з наступного:
Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_26 з даного приводу пояснила, що дійсно, у неї раніше були певні стосунки з ОСОБА_6 , але між ними вони були припинені приблизно за 6 місяців до вказаних події. Станом на 16 квітня 2017 року будь-яких стосунків з ним вона не підтримувала і домовленості про зустріч з ним у цей день між ними не було.
У свої апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 вірно послався на п. 4 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 22 грудня 2016 року «Про судово практику у справах про хуліганство», однак невірно трактує його зміст щодо даної конкретної ситуації. Так апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 разом із іншими співучасниками злочину за попереднім зговором між собою в присутності свідка ОСОБА_26 наносили тілесні ушкодження як потерпілому ОСОБА_18 , так і потерпілим ОСОБА_25 , ОСОБА_19 .
При цьому, жоден із обвинувачених, у тому числі і ОСОБА_6 , будь-яких вимог чи пояснень до потерпілих чи свідка не заявляв.
Їхні дії були зухвалі та узгоджені. Окрім ОСОБА_18 , інші потерпілі ОСОБА_6 були малознайомі, а обвинуваченому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незнайомі.
Потерпілі та свідки в момент нападу мирно відпочивали. Напад на них та подальше побиття були поєднанні з очевидним для винних грубим порушенням громадського порядку (відпочинку) з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю, а саме умисним спричиненням потерпілим тілесних ушкоджень, тобто їх умисел був спрямований на вчинення хуліганських дій.
Саме за вказаних обставин п. 4 зазначеної захисником ОСОБА_14 постанови Пленуму Верховного суду України, орієнтує суди такі дії винних кваліфікувати як хуліганство за ст. 296 КК України, а не за іншими нормами закону. Колегія суддів вважає, що напад ОСОБА_6 на ОСОБА_18 з наступним побиттям його хоча і розпочався з його боку з мотивів ревнощів та помсти, однак в подальшому трансформувався в мотив явної неповаги до суспільства, які виразилися в побитті разом з іншими співучасниками як потерпілого ОСОБА_18 , так і ОСОБА_25 , ОСОБА_67 , а тому в його та інших співучасників діях наявний склад хуліганства.
Також, необґрунтованим є апеляційні доводи захисника ОСОБА_14 в частині того що злочин вчинений не в публічному місці, а тому, на його думку, в діях ОСОБА_6 та інших обвинувачених відсутній склад хуліганства.
Так, із змісту диспозиції ст. 296 КК України вбачається, що вказаний злочин визначається закінченим з моменту вчинення дій, що грубо порушує громадський порядок.
Отже, хуліганські дії можуть бути вчинені в будь-якому місці і публічність не є обов`язковою ознакою складу хуліганства.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що інкримінований обвинуваченим злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, вчинений на території напівзруйнованого приміщення, доступ до якого вільний, де відпочивали потерпілі та свідок ОСОБА_26 , яке знаходиться в парковій зоні. Неподалік від них незадовго до вказаних подій відпочивала подружня пара з малолітніми дітьми.
За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що злочин вчинено в громадському місці.
Також необґрунтованими є апеляційні доводи захисника ОСОБА_14 про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України з тих мотивів, що його підзахисний не наносив удару дерев`яною палкою по голові ОСОБА_25 .
Показами в судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_26 , протоколами слідчих експериментів з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 та ОСОБА_9 , висновками зазначених вище судово-медичних експертиз встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_25 одночасно наносили ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 руками, ногами та дерев`яними палками, заздалегідь приготовленими для нанесення тілесних ушкоджень по різних частинах тіла потерпілого, в тому числі і по голові.
Враховуючи те, що їх дії були спільні, узгоджені, удари ними наносились, згідно висновку експертизи, з достатньо великою силою, кількість наявних на тілі потерпілого тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що всі зазначені вище троє обвинувачених в однаковій мірі винні у спричиненні ОСОБА_25 тілесних ушкоджень із настанням його смерті.
Такі висновки колегії суддів узгоджується із п. 3 Постановою пленуму Верховного суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».
Крім цього, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він не був ініціатором бійки та не наносив ОСОБА_25 тілесних ушкоджень, оскільки наведеними вище доказами підтверджено його співучасть у побитті ОСОБА_25 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Також встановлено, що саме він, двічі проїжджаючи біля відпочиваючих ОСОБА_26 та потерпілих визначив їх знаходження, куди і привів своїх друзів обвинувачених по справі. При цьому, саме він перед чиненням злочинів підібрав в лісопосадці дерев`яні палиці собі та іншим для нанесення потерпілим тілесних ушкоджень і першим накинувся наносити потерпілим тілесні ушкодження без будь-яких на те пояснень.
Будь-яких намірів забрати ОСОБА_26 з компанії потерпілих у нього не було, оскільки його дії та поведінка про таке не свідчили і пропозиції з цього приводу він ОСОБА_26 не заявляв, що підтвердила в судовому засіданні останні, а також потерпілі та інші обвинувачені.

Доводи апелянта ОСОБА_6 про його сумніви щодо причини смерті ОСОБА_25 спростовуються висновками судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_25 та показами, які надані в судовому засідання експертом ОСОБА_68 .
Всі інші апеляційні доводи ОСОБА_6 про причетність інших співучасників до побиття ОСОБА_25 надають підстави для його виправдання у вчиненні цього злочину, а навпаки підтверджують факт його вчинення ним разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_20 щодо помилкової кваліфікації дій районним судом обвинувачених повністю знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даного провадження та підлягають в цій частині до задоволення, а в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника- адвоката ОСОБА_14 слід відмовити повністю, із скасуванням оскаржуваного вироку районного суду та з постановлення нового вироку апеляційного суду.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.65 КК України суд враховує, що він раніше не судимий, частково визнав свою вину, відшкодував потерпілій ОСОБА_20 і потерпілому ОСОБА_18 завдану злочинами моральну та матеріальну шкоду, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до тяжких злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ст.65 КК України суд враховує, що він раніше не судимий, визнав свою вину, відшкодував потерпілому ОСОБА_19 завдану злочином моральну та матеріальну шкоду, вчинив кримінальне правопорушення-тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 є добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують його покарання судом не виявлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст.65 КК України суд враховує, що він раніше не судимий, визнав свою вину, вчинив кримінальні правопорушення-тяжкий злочин.
Обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не виявлено.
При призначенні покарання неповнолітньому на час скоєння злочину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує, що він раніше не судимий, вчинив тяжкий злочин.
Обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не виявлено.
При обранні міри покарання обвинуваченим, суд враховує також і ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особи винних, їх молодий вік, ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, думку потерпілих осіб та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, приходить до висновку про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітньому ОСОБА_8 покарання в межах санкцій статей ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, а ОСОБА_9 в межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України. Суд вважає, що ступінь небезпечності обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому не вбачає підстав для застосування

ст. 69, 75 КК України.
Призначення таких покарань буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, випливає з дотримання судом принципу «справедливого судового розгляду», встановленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Таку міру суд вважає необхідною не тільки для покарання обвинувачених за вчинені протиправні діяння, а й для їх виправлення.
Питання про речові докази по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст. 374, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-
З А С У Д И Л А:

Апеляційні скарги прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення ОСОБА_24 , потерпілої ОСОБА_20 - задовольнити частково, в задоволені апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_14 відмовити.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 червня 2018 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000512 від 17 квітня 2017 року, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати.
Постановити новий вирок, яким визнати винним обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 296 КК України 4 років позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати з 17 години 20 хвилин 25 квітня 2017 року з урахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (ст. 72 ч.5 КК).
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 296 КК України 4 років позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з 16 години 15 хвилин 25 квітня 2017 року з урахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (ст. 72 ч.5 КК).
Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 296 КК України 4 років позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховувати з 16 години 00 хвилин 25 квітня 2017 року з урахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (ст. 72 ч.5 КК).
Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обраховувати з 17 години 00 хвилин 25 квітня 2017 року з урахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (ст. 72 ч.5 КК).
Цивільний позов прокуратури Чернівецької області задовольнити. Стягнути в рівних частках з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 71955 (сімдесят одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 92 копійки на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації (р/р 0001 в ГУДКУ в Чернівецькій області МФО 856135, одержувач: місцевий обласний бюджет Чернівецької області 24060300 «Інші надходження», ОКПО 37836095), які були витрачені на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_18 .
Цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням злочинів потерпілій ОСОБА_20 та потерпілому ОСОБА_18 - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_20 500 000 грн. (п`ятсот тисяч) моральної шкоди та матеріальної шкоди у сумі 88 970 грн. (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят), в задоволенні решти цивільних вимог, в частині відшкодування матеріальної шкоди, відмовити.
Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_18 100 000 грн. (сто тисяч) моральної шкоди та матеріальної шкоди у сумі 8005, 61 грн. (вісім тисяч п`ять грн. 61 коп.) в задоволенні решти цивільних вимог, в частині відшкодування матеріальної шкоди, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь держави в рівних частках судові витрати за залучення експертиз в сумі 593 гривні 22 копійки.
Речові докази по справі:
-Зіскоб, поміщений у паперовий конверт по експертизі №634; фрагмент деревини, поміщений в пакет по експертизі №639; дерев`яну палицю, поміщену в пакет по експертизі №640; дерев`яну палицю, поміщену в пакет по експертизі №641; цеглу №1,2 з нашаруванням речовини бурого кольору по експертизі № 642 та 643; фрагмент блоку білого кольору, з нашаруванням речовини бурого кольору по експертизі № 644; змиви з рук по експертизах №№ 630-633; зрізи нігтів пальців рук по експертизі №54,55- знищити;
-чоловічі камуфляжні штани, чоловічу спортивну куртку та чоловічі кросівки повернути ОСОБА_9 за належністю.
-чоловічі спортивні штани, чоловічу куртку та чоловічі кросівки повернути ОСОБА_6 за належністю.

-джинси, футболку та кросівки повернути ОСОБА_8 за належністю.
-джинси та кросівки повернути ОСОБА_7 за належністю.
Мобільні телефони: «Самсунг», який належить ОСОБА_9 ,; « НОМЕР_2 », що належить ОСОБА_6 , «Нокиа 100», що належить ОСОБА_8 ; «Нокиа 5130 c-2», що належить ОСОБА_7 повернути власникам.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим в той самий порядок і строк з дня отримання копії даного вироку.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_23

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3
"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_23 (посада) (підпис) (ПІБ)

05.04.2019 року

(дата засвідчення) копії)