Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4087/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році»,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2016 році». Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що є всі підстави для застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на час вчинення ним злочину він не відбував покарання, а тому п. «а» ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році» не повинен бути застосований щодо нього.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 29 липня 2015 року вироком Малинського районного суду Житомирської області за ч. 1 ст.121 КК України на 05 років 06 місяців позбавлення волі. 23 червня 2016 року ОСОБА_7 засуджений вироком Малинського районного суду Житомирської області за ст.ст.15 ч. 3, 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України на 05 років 07 місяців позбавлення волі. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.05.18 року відповідно до ст.82 КК України невідбуту частину покарання ОСОБА_7 замінено на 2 роки 8 місяців 6 днів обмеження волі.
Початок строку: 28.12.15 року (для позбавлення волі); початок строку: 27.06.18 року (для обмеження волі); кінець строку: 15.11.20 року.
Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні заяви про застосування амністії, суд виходив з того, що він засуджений та відбуває покарання за вчинення умисного злочину (ст.ст.15 ч.3, 185 ч. 2 КК України), який він вчинив після ухвалення щодо нього попереднього вироку, але до повного відбуття за цим вироком покарання. Враховуючи, що згідно п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.17 року, амністія до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин не застосовується, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви засудженого.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Малинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 121 КК України на 05 років 06 місяців позбавлення волі (а.п. 20-21); вироком Малинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.2, 71 ч.1 КК України на 05 років 07 місяців позбавлення волі (а.п. 24-25).
Згідно вимог п. а) ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

Оскільки ОСОБА_7 вчинив умисний злочин, передбачений ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України 15 листопада 2015 року, тобто після ухвалення щодо нього вироку Малинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року, останній не є особою до якої може бути застосована амністія.

Доводи апелянта про те, що на час вчинення ним злочину він не відбував покарання за попереднім вироком є безпідставними, оскільки вказаною нормою закону не передбачено такої умови як вчинення умисного злочину, саме в період реального відбування покарання, а йдеться лише про період до повного відбуття покарання.
Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , діяв у відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», відповідним чином мотивувавши свої висновки.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: