ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/5428/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/743/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 3 ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілих - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представника потерпілих - ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слатине Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.1995 року за ст. 140 ч. 2 КК України в редакції 1960 року до двох років виправних робіт; за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 22.12.1995 року за ст.ст. 81 ч. 4, 140 ч. 2 КК України в редакції 1960 року до трьох років позбавлення волі з застосуванням ст. 45 КК України з іспитовим строком на два роки; за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.1999 року за ст. 142 ч. 1 КК України в редакції 1960 року до чотирьох років позбавлення волі; за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 31.10.2003 року за ст.ст. 187 ч. 2, 71 КК України до восьми років шести місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково за ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 02.10.2008 року на невідбуту частину строку покарання один рік шість місяців 29 днів,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 08 листопада 2015 року.
У строк покарання ОСОБА_7 , у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання з 08 листопада 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Слатине Дергачівського району Харківської області, громадянина України, не маючого освіти, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації всього особисто йому належного майна.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України,зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без дозволу органу з питань пробації, повідомляти в вищевказані органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Вказаним вироком встановлено, що 08.11.2015 року приблизно о 1 годині ОСОБА_7 , знаходячись в с. Прудянка Дергачівського району Харківської області, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету наживи, вступив в злочинну змову з ОСОБА_8 , після чого діючи з ним за попередньою змовою в групі, взявши з собою сумки, разом з ним пішли до домоволодіння АДРЕСА_2 , цього ж населеного пункту, на території якого розташовано складське приміщення ТОВ «Сільмаш Харків», де зберігалася м`ясна продукція цього підприємства.
ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, підійшовши до території вказаного підприємства, впевнившись в тому, що їх подальші злочинні дії ніким помічені не будуть, через сусіднє домоволодіння АДРЕСА_3 , відчинивши хвіртку в паркані між цими домоволодіннями, зайшли до двору домоволодіння АДРЕСА_2 , де пройшли через двері до незачиненого на замок складського приміщення, звідки таємно викрали 60 кг. сирого курячого м`яса загальною вартістю 2400 грн., що належало ТОВ «Сільмаш Харків», поклавши їх у сумки, після чого з викраденим майном намагалися втекти з місця пригоди, але в цей час були викриті комірником ТОВ «Сільмаш Харків» ОСОБА_12 , який намагався зупинити ОСОБА_7 .
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , суб`єктивно усвідомлюючи подальшу відкритість своїх дій, з метою заволодіння чужим майном та припинення дій ОСОБА_12 , напали на останнього та побили його, при цьому ОСОБА_7 , схопивши дерев`яну палицю зі значною силою наніс нею по голові та кінцівкам ОСОБА_12 декілька ударів, від яких той короткочасно втратив свідомість, після чого з викраденим майном з місця пригоди зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдали ТОВ «Сільмаш Харків» матеріальний збиток з урахуванням висновку товарознавчої експертизи № 313 від 08.11.2015 року на загальну суму 2400 грн., а також спричинили ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді садна правої навколоочної ділянки, синця лівої навколоочної ділянки, двох ран на голові, перелому Ш п`ясної кістки зліва зі зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 181/15/Д від 08.12.2015 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 подали на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , із зміненими та доповненими апеляційними доводами, просить змінити вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.187 КК України на ч.1 ст.162, ст.125 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений вказує на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Крім того, як зазначає апелянт, під час судового розгляду не були допитані всі експерти та не досліджені всі докази по справі; матеріали провадження сфальсифіковані, сума викраденого майна встановлено раніше ніж проведено інвентаризацію; загрози життю потерпілого не було; судом невірно надана оцінка показанням потерпілих і свідків, деяких свідків не допитано взагалі; йому не було вручено копію обвинувального акту; під час судових дебатів судом не надано прокурору достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, під час досудового розслідування та судового розгляду не було призначено і проведено усі необхідні судові експертизи.
На думку обвинуваченого, судом також не були враховані наявні обставини, що пом`якшують покарання, та дані, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно, а також має постійне місце мешкання, за яким характеризується з позитивної сторони, є мати пенсійного віку.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 в своїй апеляційній скарзі стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор вказує на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом не враховано , що обвинувачений раніше 4 рази засуджений за вчинення корисливих злочинів, вину у вчиненому злочині не визнав та не розкаявся, спричинену потерпілому шкоду не відшкодував, що свідчить про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 ; думку потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора стосовно ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скаргиобвинуваченого ОСОБА_7 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення ОСОБА_15 та ОСОБА_8 інкримінованогоїм злочину, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував їх дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинувачених у вчиненні злочину, передбачених ч.3 ст.187 КК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження обвинуваченого повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом надано їм обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.
Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості обвинувачених за пред`явленим обвинуваченням за ч.3 ст.187КК України на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність даних, що підтверджують факт вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, спростовуються об`єктивними даними, які суд встановив під час судового розгляду, досліджуючи показання потерпілих та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також відомості, зазначені в письмових доказах: договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.09.2015 року; акт списання товару від 08.11.2015 року, складений 10.11.2015 року; наказ про проведення інвентаризації від 08.11.2015 року; інвентаризаційний опис проведеним 08.11.2015 року, складений станом на 10.11.2015 року; інвентаризаційний опис товаро-матеріальної цінності, розпочатий 08.11.2015 року та закінчений 09.11.2015 року, складеним 10.11.2015 року; протокол огляду місця події від 08.11.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_11 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 08.11.2015 року; протокол огляду місця події від 08.11.2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ; протокол огляду місця події від 15.11.2015 року за участю свідка ОСОБА_22 ; протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 ; висновок судово-цитологічної експертизи №1205-Ц/2015 від 02.12.2015 року; висновок судово-медичної експертизи № 181/15/Д від 08.12.2015 року; висновок судово-медичної експертизи № 180/15/Д від 10.11.2015 року.
Суд ретельно допитав ОСОБА_23 та ОСОБА_11 під час судового розгляду.
Зокрема потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції надав показання про те, що 07 листопада 2015 року пізно ввечері він почув на території ТОВ «Сільмаш Харків», де вони з дружиною ОСОБА_16 мешкають, шум. Коли він вийшов на вулицю, то побачив працівника ОСОБА_24 , який виходив з приміщення холодильника, при цьому в руках він нічого не мав. Потерпілий погнався за ним і догнав його на іншій ділянці, схватив ОСОБА_7 за грудки, але побачив іншого чоловіка з сумками в руках, який ударив його по ногах, від чого він упав, а ОСОБА_7 почав бити його палкою по голові та по тілу, наніс приблизно вісім ударів, а ОСОБА_8 при цьому тримав його. Після цього вискочила дружина потерпілого ОСОБА_25 і почала кричати, тому обвинувачені з місця скоєння злочину втекли. Після його побиття дружина повідомила власниці ОСОБА_11 по телефону про скоєний напад. Остання дуже швидко приїхала і вже вона повідомила в органи міліції про злочин. Також була викликана швидка медична допомога. Після побиття потерпілий лікувався, так як отримав перелом руки, забиття та синці.
Потерпіла ОСОБА_11 надала показання в суді першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 на початку листопада 2015 року був прийнятий на роботу підсобним робітником з іспитовим строком у ТОВ «Сільмаш Харків», директором якого є потерпіла. Зі ставлення до роботи вона зрозуміла, що останній не має бажання працювати, тому заплатила йому 500 грн. і повідомила про звільнення. З 07 на 08 листопада 2015 року потерпілій зателефонувала працівниця товариства ОСОБА_25 і повідомила про те, що її чоловіка охоронця товариства ОСОБА_26 побили. Потерпіла приїхала до домоволодіння АДРЕСА_2 , де побачила ОСОБА_26 побитого, у крові і останній повідомив, що ОСОБА_27 у нетверезому стані разом з невідомим йому чоловіком проникли на територію домоволодіння вищевказаного, де знаходиться складське приміщення ТОВ «Сільмаш Харків». Молчанов та невідомий чоловік зі слів ОСОБА_28 мали в руках сумки. ОСОБА_12 намагався їх затримати, але був побитий обвинуваченими. Зі складу по кількості ящиків з курячим філе та субпродуктами, потерпіла зрозуміла, що ОСОБА_7 та інший чоловік скоїли крадіжку 54 кг. філе курячого та 18-20 кг. субпродуктів. Присік їхні дії ОСОБА_12 , за що був жорстоко побитий. Потерпілого ОСОБА_28 було госпіталізовано до лікарні та були викликані працівники міліції. Приблизно о 7-8 годині ранку 08 листопада 2015 року вона звернулася з заявою до правоохоронних органів про скоєний злочин.
Зазначені показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_16 .
Під час апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтвердили свої показання, що надані ними в суді першої інстанції та зазначили, що злочинні дії проти них вчинили саме обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілого під сумнів.
Прицьому колегія суддів також бере до уваги висновки судово-медичної експертизи № 181/15/Д від 08.12.2015 року про те, що у потерпілого ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження у вигляді садна правої навколоочної ділянки, синця лівої навколоочної ділянки, двох ран на голові, перелому ІІІ п`ясної кістки зліва зі зміщенням, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. Ці ушкодження, які встановлені на момент проходження експертизи, могли утворитися в строк, на який вказує потерпілий, в результаті не менш чим одноразової дії тупого предмету, а також контакту о таковий, індивідуальна властивість травмуючої поверхні якого в пошкодженні не відобразилася (арк.42-43 т.2).
Під час судового розгляду в суді першої була допитана судово-медичний експерт ОСОБА_29 , яка підтримала висновки судово-медичної експертизи № 181/15/Д від 08.12.2015 року, пояснивши, що експертизи вона проводила за постановою слідчого. Середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_12 підтверджуються строком перебування останнього на лікуванні.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) ( 2341-14 ) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.
Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду не заперечував, що він разом з ОСОБА_8 після 22 години вони приїхали в с. Прудянка вул. 1 П`ятирічки за місцем розташування ТОВ «Сільмаш Харків» та на територію товариства зустрівся з ОСОБА_12 , якому наніс декілька ударів палицею, після чого залишив місце пригоди. Крім того, обвинувачений в суді першої інстанції зазначив, що сумки в руках він не мав, так як сумка була у племінника ОСОБА_8 .
Також, після злочинних ОСОБА_30 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 було одразу викликано швидку допомогу та надано першу медичну допомогу.
За таких обставин, на думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у потерпілого тілесних ушкоджень, що встановлені судово-медичною експертизою № 181/15/Д від 08.12.2015 року, є необґрунтованими.
Аналізуючи поведінку обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у нього умислу на вчинення злочину, передбаченогоч.3 ст.187КК України, оскільки обвинувачені прибули до місця вчинення злочину у нічний час, діяли злагоджено,мали при собі сумку, обвинувачений ОСОБА_7 наніс декілька ударів потерпілому, при цьому ОСОБА_8 не зупинив його дії та допоміг подолати опір ОСОБА_12 .
На думку колегії суддів, всі ці обставини свідчать, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у нього умислу, оскільки07.11.2015 року після 22 години вінприбув до ТОВ «Сільмаш Харків» лише для того, щоб забрати свої особисті речі є безпідставними та підтверджують намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності та справедливого покарання за вчинений злочин.
Враховуючи об`єктивну встановлену послідовність і хронологію події вчинення злочину стосовно потерпілих, об`єктивно вбачається, що на потерпілого ОСОБА_12 було здійснено ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 напад з метою заволодіння майном, що належало ТОВ «Сільмаш Харків», що поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для його життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та проникненням у сховище, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Апеляційні доводи ОСОБА_31 про те, що інвентаризація майна ТОВ «Сільмаш Харків» була пізніше проведена ніж товарознавча експертиза №313, не спростовують висновків суду щодо загальності вартості викраденого майна.
Так, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що 08 листопада 2015 року після вчинення злочину вона одразувикликала працівників правоохоронних органів, у зв`язку з чим в той же день були розпочаті відповідні слідчі дій.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (арк. 5, 6-7, 8-10 т.2), інвентаризація на ТОВ «Сільмаш Харків» розпочалася 08 листопада 2015 року відповідно до наказу директора цього товариства №1-і.
Крім того, свідок ОСОБА_22 надала показання під час судового розгляду в суді першої інстанції про те, що в середині листопада 2015 року на території домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить їй, але постійно вона не проживає в ньому, вона побачила по дворі шматки курячого м`яса, яке вочевидь тягали собаки та коти. Також побачила сумку господарську велику в клітинку, в якій також перебувало куряче м`ясо, яке вже було зіпсоване. Так як поруч знаходиться цех, де переробляється таке м`ясо, тому вона звернулася до ОСОБА_25 , яка повідомила власниці цеху ОСОБА_11 та в органи міліції про знахідку.
Відповідно до відомостей протоколу огляду місця події від 15 листопада 2015 року за участю свідка ОСОБА_22 , на території домоволодіння АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено 35 кг. 700 гр. курячого м`яса.
За таких обставин, у працівників органу досудового розслідування були усі можливості для встановлення 08 листопада 2015 року відомостей щодо викраденого майна, що належало ТОВ «Сільмаш Харків», внаслідок чого в цей же день було призначено та проведено товарознавчу експертизу №313 (арк.41 т.2), внаслідок якою було визначено загальну вартість курячого м`яса, що було викрадено у потерпілого.
Висновок товарознавчої експертизи № 313 (арк. 41 т.2), на думку колегії суддів, з урахуванням вимог ст.ст.85, 86, 87 КПК України, є допустимим доказом. У графі кваліфікація вказано, що ОСОБА_32 є оцінювачем майна в матеріальній формі, а відтак має повноваження щодо проведення оцінки майна. Крім того, ОСОБА_32 була ознайомлена з правами та обов`язками експерта та попереджалася про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Під час апеляційного розгляду стороною захисту з приводу своєї позиції щодо невідповідності кваліфікації експерта не заявлялося клопотання про допит ОСОБА_33 . Окрім того колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розбій є закінченим злочином з моменту вчинення нападу з метою заволодіння майном і вартість майна , яким заволоділи обвинувачені в цьому конкретному провадженні не впливає на кваліфікацію їх дій.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про необгрунтвоаність доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинення стосовно нього 09.11.2015 року співробітниками поліції фізичного впливу, поєднаного з застосуванням струму, виходячи з наступного.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 180/15/Д від 10.11.2015 року, у обвинуваченого ОСОБА_7 будь-яких тілесних пошкоджень виявлено не було .
Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_29 підтримала висновок судово-медичної експертизи № 180/15/Д від 10.11.2015 року та пояснила, що вона обвинуваченого ОСОБА_7 оглядала 10.11.2015 року, при цьому таких пошкоджень при огляді виявлено не було. Також експерт пояснила, що в разі застосування до ОСОБА_7 струму при допиті 09.11.2015 року тілесні пошкодження мали б місце на тілі при огляді.
При цьому обвинувачений ОСОБА_7 , при обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, не подавав до адміністрації слідчого ізолятору заяви про те, що він має які-небудь тілесні ушкодження, внаслідок застосуваннядо нього недозволених методівведення досудового розслідування з боку працівників поліції.
Більш того, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, починаючи з самого початку досудового розслідування та станом на 22 січня 2019 року, тобто на протязі більш ніж трьох років, не подавали до правоохоронних органіввідповідних заяв що відкриття кримінального провадження у зв`язку з перевищенням представниками поліції своїх повноважень, внаслідок застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 фізичного впливу, в тому числі і струму.
Під час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисник не надано будь-яких обґрунтованих відомостей та доказів на підтвердження застосування до обвинуваченого недозволених методів психічного або фізичного впливу зі сторони працівників поліції.
З огляду на викладене, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Вергельський проти України», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»), колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено істотних вимог кримінального процесуального закону, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 на протязі усього досудового розслідування і судового розгляду мав захисника та достатньо часу для звернення до правоохоронних органів з заявою про застосовування до нього недозволених методів психічного або фізичного впливу з боку працівників поліції, але цього не зробив, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачений таким чином намагається уникнути кримінальної відповідальності, внаслідок чого апеляційнаскарга ОСОБА_7 в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неповноти судового розгляду, так як не було не допитано в судовому засіданні в суді першої інстанції спеціаліста-оцінювача ОСОБА_34 та свідка ОСОБА_35 , є необґрунтованими.
Як вбачається з відомостей матеріалів кримінального провадження, судом направлялися судові виклики спеціалісту ОСОБА_36 , які вона не отримала. Згідно звукозапису судового засідання від 18.04.2017 року, суд вислухав думку сторін та ухвалив рішення щодо можливості продовження розгляду кримінального провадження без виклику та допиту зазначеної особи, оскільки судові виклики вона не отримує та прокурор не може забезпечити її явку у судове засідання. Крім того, захисник ОСОБА_9 повідомила в судовому засіданні про те, що ОСОБА_32 вже не працює оцінювачем та не має бажання приймати учать в судовому засіданні.
Крім того, судом першої інстанції за клопотанням сторони захисту неодноразово направлялися судові виклики свідку ОСОБА_37 , але жодного разу в судове засідання він не з`явився, у зв`язку з чим судом було прийнято рішення про продовження судового розгляду без допиту цього свідка.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не просив та не заявляв клопотань про виклик і допит в суді апеляційної інстанції спеціаліста ОСОБА_38 , яка провела товарознавчу експертизу №313, та свідка ОСОБА_39 .
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено неповноту судового розгляду, оскільки вживалися заходи щодо виклику зазначеного спеціаліста і свідка , сторони не заперечували завершити судовий розгляд бе їх допиту.
Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого про те, що йому не було вручено копію обвинувального акту, у зв`язку з чим було порушено його процесуальне право на захист, оскільки матеріали кримінального провадження містять розписку від 28 грудня 2015 року про отримання обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником копії обвинувального акту за цим провадженням (арк.11 т.1).
Перевіряючи вирок в межах апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання дільничним інспектором негативно, депутатом Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_40 за характеристикою від 17.03.2017 року характеризується позитивно.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
Апеляційні доводи прокурора та обвинуваченого про зайву суворість та м`якість призначеного покарання - у виді позбавлення волі строк 7 років, за вчинення умисного, особливо тяжкого злочину, поєднаного з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та пов`язане з цим апеляційне прохання апелянтів щодо прийняття нового рішення в цій частині судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданих апеляційних скарг, об`єктивно відсутні обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції.
Крім того, обвинуваченим в його апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів про те, які обставини пом`якшують призначене покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також свідчать про те, що призначене судом покарання в мінімальних межах санкції, передбаченої ч.3 ст.187 КК України, є явно несправедливим.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які підтверджують те, що обвинувачений офіційно працевлаштований та має на утриманні малолітніх дітей, що свідчить про необгрунтвоаність його апеляційних доводів в цій частині.
Поряд з цим, колегія суддів бере до уваги, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості на підтвердження того, що обвинувачений примирився з потерпілими та відшкодував їм завдану шкоду.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого та прокурора про пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання або призначення більш суворого покарання, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер.Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку або ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції за доводами обвинуваченого та прокурора, колегія суддів не вбачає.
Разом з цим, відповідно до ст. 5 КК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, до обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 листопада 2015 року до 22 січня 2019 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08 листопада 2015 року до 22 січня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді