Справа № 303/2149/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
21.02.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Завидово Мукачівського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, непрацюючий, несудимий
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання 2 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України наступні:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 202 470,77 грн. матеріальної та 20 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «Skoda Octavia», сірого кольору, державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 та автомобіль марки «Peugeot», оранжевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію вказаних транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 ухвалено скасувати.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. Так, 13 травня 2017 року, близько 21 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Octavia», сірого кольору, номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ужгородській в м.Мукачево зі швидкістю близько 90 км/год., не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги пунктів 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, наближаючись до перехрестя вулиць Ужгородська та Набережна-бічна в м.Мукачево, почав виконувати обгін транспортного засобу марки «Peugeot», оранжевого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , який в цей момент виконував поворот ліворуч в напрямку вул. Набережна-бічна, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів на зустрічній смузі для руху кожного з автомобілів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Peugeot», ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у середній та нижній третинах, на зовнішній поверхні правого стегна, синців на зовнішній поверхні та внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, закриту черепно-мозкова травму, забій головного мозку 1-2 ступеня, субарахноїдальний крововилив. Вказані тілесні ушкодження згідно висновку судмедексперта №9/17 від 05.07.2017 відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.
Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стали ті обставини, що водій автомобіля марки «Skoda Octavia», номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 - ОСОБА_6 , який рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості виконував обгін на перехресті, всупереч п.14.6 "а", 11.3. 12.3, знаку 34 Дорожня розмітка ПДР України та перебувають у причинному звязку з фактом ДТП та в цей час на перехресті водій автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_8 , виконувала поворот ліворуч.
Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, а саме отриманням потерпілою середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок суду є необґрунтованим та таким, що постановлений з порушенням вимог ст. 374 КПК України. Зокрема, вважає, що судом невірно встановлено місце вчинення злочину - перехрестя вул. Ужгородська та Набережна бічна в м. Мукачево (такого перехрестя в м. Мукачеві взагалі немає), що спростовується протоколом огляду місця події та іншими дослідженими під час розгляду справи доказами. Також вказує, що судом допущено неповне фіксування технічними засобами судового процесу.
Що стосується заявленого потерпілою цивільного позову, то на думку апелянта, судом також порушено процесуальні норми щодо розгляду такого. Поданий ОСОБА_8 цивільний позов не відповідає вимогам ст. 128 КПК України та ст. 178 ЦПК України, а саме: не містить даних щодо імені (прізвища, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб (якщо такі відомості позивачу відомі). Оскільки потерпілою не дотримано відповідних вимог подання цивільного позову у кримінальному провадження, то вказане є підставою для залишення такого без руху з наданням строку для усунення недоліків.
Що стосується стягнення шкоди на відшкодування матеріальних збитків, то судом не враховано, що така підтверджується виключно висновком спеціаліста звітом про оцінку майнової шкоди № 072/08/17 від 18.08.2017, який є надуманим, здійсненим без належного обґрунтування та за явно завищеними даними щодо вартості пошкодженого автомобіля, без проведення судово-товарознавчої експертизи. Вказує, що такий звіт не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України та відповідно до вимог ст. 128 КПК України не міг братися судом до уваги.
Також зазначає, що судом не мотивовано розмір стягнутої з нього моральної шкоди, не мотивовано з яких міркувань суд виходив вважаючи доведеним факт завданих моральних страждань ОСОБА_8 .
Крім того стверджує, що судом не взято до уваги те, що потерпіла також порушила правила дорожнього руху, що сприяло виникненню ДТП, що підтверджується висновком авто-технічної експертизи. При цьому судом не було враховано зміст ст. 1188 ЦК України щодо визначення розміру відшкодування шкоди при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (за умови наявності вини кількох осіб).
Вважає також, що призначаючи йому покарання, суд порушив вимоги ст.ст. 65-67 КК України. Суд не врахував того, що він раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, яку необхідно відвозити до навчального закладу, а позбавивши його права керування транспортними засобами, позбавив його такої можливості. Також суд безпідставно застосував до нього найсуворіший вид покарання, визначений відповідною статтею, не розглянувши застосування більш м`якого покарання штрафу.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а у рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, під час судового розгляду місцевий суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази, які були представлені стороною обвинувачення та потерпілою, надав їм оцінку відповідно до ст.94 КПК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується доказами, які були дослідженні безпосередньо в судовому засіданні та покладені в основу вироку.
Натомість, ні обвинуваченим, ні його захисником, в суді апеляційної інстанції не надано належних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та вказували б на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, що давало б апеляційному суду підстави для скасування вироку суду та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд.
ОСОБА_6 , в суді апеляційної інстанції, визнав факт порушення ним правил дорожнього руху щодо обгону потерпілої в забороненому для цього місці, однак, вважає, що потерпіла ОСОБА_8 також порушила правила дорожнього руху, не увімкнувши покажчик повороту. Такі твердження обвинуваченого апеляційний суд не бере до уваги, оскільки згідно висновку експерта в діях водія автомобіля «Peugeot» ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б перебували в причинному зв`язку з фактом ДТП. Також апеляційний суд констатує, що саме обгін в забороненому місці водієм ОСОБА_9 призвів до ДТП.
В діях водія автомобіля «Peugeot» ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б перебували в причинному зв`язку з фактом ДТП.
А отже, суд дійшов до вірного висновку, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали ті обставини, що водій автомобіля марки «Skoda Octavia» ОСОБА_6 , рухаючись з перевищенням максимально допустимої, згідно вимог ПДР, швидкості виконував обгін на перехресті, на якому в цей час водій автомобіля «Peugeot» ОСОБА_8 виконувала поворот ліворуч.
Апеляційний суд вважає, що суд правильно позбавив ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, оскільки він грубо порушив Правила Дорожнього руху України, а визначаючи вид покарання дійшов правильного висновку про визначення такого виду покарання як обмеження волі. Хоча ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є молодим за віком, однак обставин, які б пом`якшували покарання у суді не встановлено. Пом`якшуючих обставин не встановлено і у суді апеляційної інстанції. Таким чином призначене покарання апеляційний суд вважає справедливим, відповідаючим вимогам ст. 50, ст. 65 КК України.
Що стосується заперечень обвинуваченого щодо цивільного позову, то апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє, транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Так, судом першої інстанції правильно було враховано сукупність усіх витрат, понесених потерпілою за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та правомірно визначено розмір матеріальної шкоди 202 470,77 грн., тобто у розмірі вартості автомобіля.
Вказана матеріальна шкода підтверджена Звітом про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №072/0817 від 18.08.2017 з якого слідує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 214 676,41 грн., а ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження становить 202 470,77 грн. (а.с. 192-223).
Посилання апелянта на те, що вказаний звіт є неналежним доказом, до уваги апеляційним судом не береться, оскільки він проведений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 , який має відповідну кваліфікацію для проведення оцінки транспортних засобів. Водночас, напротивагу цьому, апелянт не навів доказів того, що вартість пошкодженого автомобіля не відповідає вартості, яка визначена потерпілою.
Що стосується посилання захисника про невідповідність та необгрунтованість стягнутої суми у відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, суд першої інстанції врахував характер і конкретні обставини злочину, вчиненого ОСОБА_6 , глибину душевних страждань потерпілої, у зв`язку з отриманням нею тілесних ушкоджень, вимушених життєвих змін у зв`язку з пошкодженням її автомобіля та неможливості його відновлення та при вирішенні питання цивільного позову дотримався вимог чинного законодавства.
Підстав для скасування вироку у частині вирішення цивільного позову апеляційний суд не вбачає.
Не заслуговують і на увагу твердження апелянта, що судом невірно встановлено місце вчинення злочину - перехрестя вул. Ужгородська та Набережна бічна в м. Мукачево. Таке спростовується протоколом огляду місця події та показаннями потерпілої, яка стверджувала, що їхала у напрямку вул. Набережної бічної. Водночас, сторона захисту не вказала, як саме ця обставина вплинула на висновки суду.
Також апелянт не вказав в чому саме полягало неповне фіксування судового засідання технічними засобами .
З урахуванням наведеного, зазначені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необгрунтованість вироку не знайшли свого підтвердження. Підстав для скасування чи зміни вироку з наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2018 року щодо нього. - залишити без змін.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді: