Справа № 127/1-210/11
Провадження №11-кп/801/496/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі:
прокурора: ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання засудженого ОСОБА_8 про скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_8 ,
за апеляцією захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_8 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із клопотанням про скасування арешту на належне йому нерухоме майно, накладеного під час проведення досудового розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_8 .
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно.
Суд першої інстанції таке своє рішення обґрунтував тим, що на час винесення постанови строк давності щодо виконання додаткового покарання у вигляді конфіскації всього належного ОСОБА_8 майна за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2011 року становить 10 років і ще не закінчився, а тому підстав для звільнення ОСОБА_8 від цього додаткового покарання немає, а відтак немає і підстав для зняття арешту на майно.
В апеляції захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року і задовольнити клопотання ОСОБА_8 про скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно.
Апеляцію мотивує тим, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа про конфіскацію всього належного ОСОБА_8 на праві власності майна сплив 15.12.2012, відтак на теперішній час відсутні будь-які законні підстави для дії арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 .
Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 у поданих ним до апеляційного суду запереченнях на апеляцію просив залишити постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2019 без змін, вважає судове рішення законним і обґрунтованим.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на викладені доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи прокурора та адвоката, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 9 «Перехідних положень КПК України» (2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Таким чином, розгляд клопотання про скасування арешту майна у даній кримінальній справі здійснюється у порядку передбаченому КПК України (1960 року).
Згідно зі ст.ст. 409, 411 КПК України (1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок, у судовому засіданні з участю прокурора.
Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України (1960 року) суд апеляційної інстанції переглядає постанову суду першої інстанції в межах апеляції.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.06.2011 ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.
З метою виконання зазначеного вироку суду в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_8 , Ленінським районним судом м. Вінниці 28.12.2011 видано виконавчий лист №1-210/11, який в подальшому пред`явлено до Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції для виконання.
12.01.2012 заступником начальника Вишенського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
24.02.2014 державним виконавцем Вишенського ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».
Із змісту даної постанови вбачається, що згідно з актом державного виконавця від 07.08.2013, майна, належного боржнику на праві власності, яке підлягає опису та арешту, не виявлено, згідно з відповідями з ВДАІ м. Вінниці, ДПІ м. Вінниці, Держкомзему, за боржником не зареєстровано рухомого та нерухомого майна, земельних ділянок, рахунків в установах банків не виявлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 КК України, законодавство України, про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Отже, при визначенні строку давності виконання кримінального покарання у виді конфіскації майна засудженого застосуванню підлягають положення КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду, а п. 4 ч. 1 тієї ж норми передбачає, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом десяти років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вказує на те, що вирок суду щодо ОСОБА_8 від 08.06.2011 набрав законної сили 15.12.2011, тому на час розгляду судом клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту, строк давності щодо виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна, ще не закінчився і підстави для звільнення ОСОБА_8 від додаткового кримінального покарання на час розгляду судом його клопотання відсутні.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 126 КПК України 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт; накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Як вбачається, умови, передбачені ст. 126 КПК України (1960 року), задля виконання яких і було накладено арешт, продовжують існувати, оскільки конфіскацію майна засудженого, що належало йому на момент винесення вироку, не проведено, в зв`язку із чим немає і підстав для скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .
Доводи апеляційної скарги, щодо необхідності скасування дії арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_8 в зв`язку із закінченням строку пред`явлення виконавчого листа до виконання із посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження» суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на нормах закону про кримінальну відповідальність а викладені у клопотанні обставини не можуть слугувати підставою для скасування накладеного арешту.
У п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, вказано, що для цілей статті б виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». А «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Таким чином, колегія суддів переконана, що місцевий суд, розглянувши клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту на належне йому нерухоме майно, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення, водночас доводи апеляційної скарги захисника таких висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону та інших підстав для скасування чи зміни постанови суду, передбачених ст. 367 КПК України, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377, 379, 382 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом: