Справа №592/2971/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/148/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 13 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн., без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 3774,56 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 13250 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та 11081,25 коп. в рахунок витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Цивільний позов Сумської місцевої прокуратури в інтересах Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації до ОСОБА_10 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, залишено без розгляду.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_10 обвинувачений за вчинення такого кримінального правопорушення.

15 січня 2018 року, близько 10 ї год. 00 хв., ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Маzda СХ 7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Супруна від вул. Троїцька, здійснюючи маневр повороту ліворуч на просп. Шевченка в м. Суми, порушуючи вимоги п. п. 10.1; 16.2; 18.1 Правил дорожнього руху України, нехтуючи безпекою дорожнього руху, не врахувавши дорожню обстановку, не переконався, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дорого на яку він повертав, не зменшив швидкість руху автомобіля та не зупинився, у зв`язку з чим допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїжджу частину на нерегульованому пішохідному переході справа наліво відносно напрямку руху автомобіля. У зв`язку з чим потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у апеляційній скарзі, не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненому та щодо юридичної кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку суду в частині призначення судом покарання ОСОБА_10 та вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Свої апеляційні вимоги представник потерпілого обґрунтовує тим, що суд при ухваленні вироку не дотримався вимог ст. ст. 94; 370; 374 КПК України, оскільки у вироку фактично відсутня мотивувальна частина.

Також представник потерпілого зазначає, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 вказують на визнання ним вини виключно під тиском доказів, оскільки на час ухвалення судом вироку ОСОБА_10 не відшкодував витрат на лікування потерпілого, що свідчить про відсутність каяття ОСОБА_10 у вчиненому. У зв`язку з цим представник потерпілого вважає необхідним визначення ОСОБА_10 більш суворішого покарання. а саме, у виді арешту на строк 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, представник потерпілого зазначає, що суд першої інстанції у вироку взагалі не навів мотивів на обґрунтування свого рішення щодо суми відшкодування моральної шкоди 50000 грн., оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний був висновок експертного психологічного дослідження № 737, від 17 травня 2018 року, згідно якого орієнтований розмір моральної шкоди має бути 122 мінімальних зарплати, що становить 454206 грн. і саме цей розмір має реально компенсувати завдану потерпілому моральну шкоду. Про необхідність збільшення суми відшкодування, на думку представника потерпілого, свідчить той факт, що ОСОБА_10 допустив дорожньо транспортну пригоду, керуючи на коштовному за вартістю автомобілі, має у власності 2 квартири.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та апеляційної скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та пояснення потерпілого ОСОБА_7 про підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 про заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд на законних підставах дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненому та необхідність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 1 КК України. Вказані висновки суду учасниками судового провадження не оскаржуються, у тому числі і представником потерпілого в його апеляційній скарзі, а тому колегія суддів, здійснюючи апеляційний розгляд в межах посланої апеляційної скарги, не ставить під сумнів законність вказаних висновків суду першої інстанції.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_10 покарання за вчинене суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_10 , відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що його пом`якшують.

Враховуючи всі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , а саме, його щире каяття у вчиненому, наявність у нього позитивних характеристик, наявність на утриманні неповнолітнього сина, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання за ст. 286 ч. 1 КК України саме у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначене ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання колегія суддів знаходить таким, що є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, підстав для призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання, колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 94; 370; 374 КПК України, оскільки вирок не містить мотивувальної його частини, колегія суддів знаходить не обґрунтованими.

Колегія суддів знаходить вирок суду таким, що складений відповідно до ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України, оскільки мотивувальна частина вироку відносно ОСОБА_10 містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_10 , обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_10 , мотиви щодо необхідності призначення покарання визначеного судом, підстави для задоволення цивільного позову потерпілого та залишення без розгляду цивільного позову прокурора, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції повністю відповідає вимогам ст. 374 КПК України, при цьому колегія суддів враховує й те, що суд досліджував докази у порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження (а. п. 155 157), а також враховує, що потерпілим та його представником не оспорювалося у ході судового розгляду наявність пом`якшуючих покарання ОСОБА_10 обставин, вказаних у обвинувальному акті, і про не доведеність доказами яких, зазначає у своїй апеляційній скарзі представник потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого з приводу необхідності збільшення сум відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів їх також вважає не обґрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_7 11 квітня 2018 року був пред`явлений цивільний позов про: відшкодування 3774,56 грн. витрат на лікування; 200000 грн. витрат на відшкодування моральної шкоди; 13250 грн. на відшкодування витрат правової допомоги та витрат на оплату послуг експерта (а. п. 27 - 59).

4 червня 2018 року представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 було збільшено позовні вимоги, зокрема в частині відшкодування моральної шкоди, визначено нову суму моральної шкоди 681309 грн. та вартість витрат у зв`язку з проведенням експертизи 10982,40 грн., які представник просив стягнути з обвинуваченого (а. п. 70 115).

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції задовольнив позов представника потерпілого частково в частині стягнення моральної шкоди. стягнувши 50000 грн., а інші позовні вимоги суд задовольнив повністю (а. п. 212 213).

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, відповідають матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

В судовому засіданні 8 серпня 2018 року обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що ним неодноразово здійснювалися спроби відшкодувати потерпілому матеріальні та моральні збитки, як під час перебування потерпілого в лікарні, так і під час досудового розслідування, однак потерпілий та його представник, не погоджуючись із запропонованою сумою у відшкодування, взагалі відмовилися приймати будь які кошти від нього, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та поясненнями свідка ОСОБА_11 , що є донькою потерпілого.

У підтвердження цих пояснень обвинуваченого ОСОБА_10 , колегією суддів було встановлено, що обвинуваченим через відділ поштового зв`язку було здійснено спробу направити потерпілому грошові кошти в сумі 4000 грн. (а. п. 69); 10150 грн. (а. п. 162); 10000 грн. (а. п. 163), однак потерпілий відмовився їх прийняти, при цьому причину своєї відмови він у суді апеляційної інстанції не пояснив.

Крім того, представником потерпілого в апеляційній скарзі були змінені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди з 681309 грн. до 709315, 96 грн. (а. п. 220).

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, а згідно ст. 92 ч. 1 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається зокрема й на потерпілого.

Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції потерпілим були надані докази на підтвердження понесених матеріальних витрат, які знайшли своє підтвердження, оскільки їх розмір був визначений потерпілим на підставі доказів та в апеляційному порядку обвинуваченим оскаржений не був.

Таким чином, визначена сума відшкодування матеріальної шкоди усіма учасниками судового провадження була узгоджена і не оскаржується, тому в цій частині цивільний позов судом апеляційної інстанції не перевіряється, виходячи з меж апеляційних вимог.

В той же час колегія суддів вважає, що доказів на підтвердження моральних страждань потерпілого на суму 709315,96 грн. матеріали кримінального провадження не містять.

Так, посилання представника потерпілого на висновок експертного психологічного дослідження № 737, від 17 травня 2018 року (а. п. 185 203), як на підставу для стягнення з обвинуваченого цієї суми моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом обґрунтовано не взято до уваги, оскільки, по перше, висновок містить лише ймовірну суму моральної шкоди, по друге, наведена у висновку експертизи методика для розрахунку величини моральної шкоди, взагалі не містить пояснень коефіцієнтів показників елементів рівняння, що було використано експертом для розрахунків, по третє, висновок експерта не є обов`язковим для суду, відповідно до ст. 101 ч. 10 КПК України, та не має будь якої переваги над іншими доказами у справі при їх оцінці судом.

Колегія суддів вважає, що сума грошових коштів в розмірі 50000 грн., у відшкодування моральної шкоди, відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості і, з урахуванням обставин кримінального провадження, є достатньою та справедливою для відшкодування фізичних та душевних страждань потерпілого, з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану і визначив суму, яка є помірною та адекватною для відшкодування обвинуваченим з урахуванням наявності у нього роботи (а. п. 51) та на утриманні неповнолітньої дитини (а. п. 177).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково задовольняючи цивільний позов представника потерпілого, при цьому повністю дотримався вимог ст. ст. 23; 1167 ЦК України.

За наведених обставин, колегія суддів, знаходячи ухвалений судом першої інстанції вирок відносно ОСОБА_10 законним, не вбачає підстав для його зміни та скасування, а тому, не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 13 серпня 2018 року, відносно ОСОБА_10 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3 х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4