КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/438/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаряОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_6 ,
обвинуваченихОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисникаОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004389 по обвинуваченню
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кутаїсі Республіки Грузія, громадянина Грузії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Руставі Республіки Грузія, громадянина Грузії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_12 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, кожному.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на строк 3 роки та покладено на них обов`язки, передбачені ст.76 цього Кодексу.
Судом вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, за наступних обставин.
23.05.2017 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , за допомогою предметів, заздалегідь заготовлених для відкриття замкових механізмів, відчинив двері квартири АДРЕСА_3 . В свою чергу ОСОБА_8 спостерігав за навколишньою обстановкою, слідкуючи за тим, щоб їхні злочинні дії не були помічені іншими особами. Незаконно проникнувши до зазначеної квартири, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , таємно викрали чуже майно, що належало потерпілому ОСОБА_13 , а саме: грошові кошти в сумі 2500 доларів США, годинник «Royal London» вартістю 3574 грн., шкіряний ремінь «Louis Vuitton» вартістю 430 грн., а всього майно та грошові кошти на загальну суму 69854 грн.

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати в зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та його суспільної небезпеки, дані про особи винних, які не мають стійких соціальних зв`язків, не одружені, не працевлаштовані. Не надано оцінку конкретним обставинам злочину, а саме тому, що обвинувачені, ігноруючи правила суспільного співіснування, незаконно шляхом злому проникли у житло і викрали майно потерпілого на загальну суму 69854 грн.

Вважає, що суд невірно врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про критичне ставлення обвинувачених до вчинених ними злочинних дій. Водночас, визнання вини обвинуваченими свідчить про те, що вони під тиском беззаперечних доказів таким чином намагаються уникнути справедливого покарання.

За наведених обставин прокурор вважає, що судом першої інстанції незаконно застосовано до обвинувачених положення ст.75 КК України та звільнено їх від відбування покарання з випробуванням, оскільки таке покарання є явно несправедливим та м`яким.

Крім цього, звертає увагу, що у вступній частині вироку судом невірно зазначено анкетні дані обвинувачених, а саме вказана адреса місця їх проживання вулиця «Кіріловська», проте така вулиця в місті Києві не існує.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, кожному.

У вступній частині вироку вірно зазначити адресу дійсного місця проживання обвинувачених.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просила її задовольнити, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину та правова кваліфікація їх дій за ч.3 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, окремо кожному, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винних, а саме те, що вони обидва за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, раніше не судимі.

Обставиною, що пом`якшує покарання обох обвинувачених, суд обґрунтовано визнав їх щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши наведені вище обставини у сукупності, суд першої інстанції також дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного їм покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на обвинувачених обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнив їх від відбування призначеного їм покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за відсутності передбачених законом підстав прийшов до висновку про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Зокрема, судом не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, який відноситься до категорії тяжких, а саме тому, що обвинувачені, діючи у співучасті групою осіб, за допомогою спеціальних засобів, призначених для відкривання замків, незаконно проникли до помешкання потерпілого. Тобто ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заздалегідь готувались до вчинення злочину, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ними діяння.

Слушними є також доводи прокурора про те, що дані про особу винних не надають законних підстав для їх звільнення від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 3 роки, оскільки обвинувачені є громадянами іншої держави, не мають стійких соціальних зв`язків, не працевлаштовані, проживають в Україні з 2017 року і строк їх тимчасового проживання спливає на початку 2019 року. Не підтверджується належними даними і те, що обвинувачені позитивно характеризуються за місцем проживання, оскільки в обґрунтування такого висновку суд послався на наявні в матеріалах справи характеристики обвинувачених, наданих слідчим у кримінальному провадженні. Дані характеристики містять інформацію лише про співпрацю обвинувачених зі слідством під час досудового розслідування та відношення їх до вчиненого, проте не містять даних, які б характеризували їх за місцем проживання.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням є неправильним і відповідно незаконним.

Не спростовується цей висновок і доводами сторони захисту про те, що потерпілому добровільно відшкодовано завдані злочином збитки, а також наданими до суду апеляційної інстанції документами про зміну їх сімейного стану.

Разом із цим, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину та даних про особу винних, які встановлені судом першої та апеляційної інстанції, наявність обставини, яка пом`якшує їх покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно призначити в мінімальних межах ч.3 ст.185 КК України, яке буде достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового вироку.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_14 та ОСОБА_8 по ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, кожному.

Строк відбування покарання ОСОБА_14 та ОСОБА_8 обраховувати з моменту їх затримання у зв`язку з виконанням вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4