Справа № 145/795/18
Провадження № 1-кс/145/127/2019
У Х В А Л А

"05" березня 2019 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5
розглянувши в смт. Тиврів Вінницької області в залі суду заяву ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2013 року за № 0000108 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -
в с т а н о в и в:

27.02.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Тиврівського районного суду Вінницької області із заявою про відвід головуючого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
Вважає, що головуючий суддя ОСОБА_6 упереджено ставиться до нього або його ставлення є необ`єктивним, що викликає сумнів у його неупередженості, оскільки вироком Тиврівського райсуду від 31.08.2016 року вказаним суддею його було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і засуджено до 3- х років 10 місяців позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.02.2017 р. обвинувальний вирок скасовано, кримінальне провадження закрито судом у зв`зку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Постановою Верховного Суду України від 31.05.2018 р. у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16.02.2017 залишено без зміни, а касаційні скарги прокурора та представника потерпілого - без задоволення. Постанова Верховного Суду України від 31.05.2018 набрала законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає( справа № 145/1573/15-к). Постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови тягне за собою відповідальність, передбачену ст.375 КК України.

Ті самі дії, що спричинили тяжкі наслідки, підлягають кваліфікації за ч.2 ст.375 КК України.

Призначення йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі, обрання запобіжного заходу у вказаній справі відносить до тяжких наслідків. У діях судді ОСОБА_6 , який постановив стосовно нього неправосудне судове рішення, вбачає склад злочину, передбачений ч.2 ст.375 КК України. З урахуванням наведеного ним, до Генеральної прокуратури України, Національного антикорупційного бюро України, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Державного бюро розслідувань направлено заяву-повідомлення від 14.11.2018 р. за фактом вчинення головою Тиврівського райсуду Вінницької області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України з проханням внести вказану заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань упродовж строків, передбачених ч.1 ст.214 КПК України, розпочати досудове розслідування, про що його письмово повідомити та надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також ним, з адвокатом ОСОБА_7 укладено договір від 05.07.2018 про надання йому правової допомоги з метою вивчення наявності чи відсутності підстав для ініціювання перед Вищою радою правосуддя порушення дисциплінарного провадження щодо судді Ратушняка, який розглядав назване ним кримінальне провадження справа № 145/1573/15-к), обвинувальний вирок у якому ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.02.2017 скасовано, а кримінальне провадження закрито судом у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Отже, суддею ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження та ухваленні незаконного обвинувального вироку у справі № 145/1573/15-к стосовно нього, умисно або у зв`язку з очевидною недбалістю порушено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, яке пред`являється особі, що відповідно до ч. 1 ст. 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" є підставою для дисциплінарної відповідальності судді.

З урахуванням вищенаведених фактів, які викликають обґрунтовані сумніви у здатності судді ОСОБА_6 здійснювати правосуддя за визначеними законом критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності адвокатом ОСОБА_7 9.08.2018 р. до Вищої ради правосуддя подано дисциплінарну скаргу про притягнення до дисциплінарної відповідальності голови Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 .

Ухвалою члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 12.12.2018 ОСОБА_8 вказана дисциплінарна скарга залишена без розгляду та повернута скаржнику.

Проте вказана обставина не дає підстави довіряти судді ОСОБА_6 , оскільки ним було ухвалено стосовно нього незаконний обвинувальний вирок за надуманим обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України, що породжує обґрунтовані сумнівни добросовісності відправлення суддею правосуддя.

Крім цього, адвокатом ОСОБА_7 укладено договір від 13.06.2018 р. про надання правової допомоги його дочці - ОСОБА_9 з метою вивчення наявності чи відсутності підстав для ініціювання перед Вищою радою правосуддя порушення дисциплінарного провадження щодо судді ОСОБА_6 , який розглядав ряд справ, у яких його дочка була у різних процесуальних статусах.

Неналежна поведінка судді Ратушняка має місце під час розгляду ряду справ, зокрема, умисно або внаслідок недбалості суддею незаконно відмовлено у доступі до правосуддя потерпілій, яке полягає у незаконній відмові у розгляді по суті позовної заяви ОСОБА_9 , що у свою чергу порушує засади рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (справа № 145/1603/13-ц) та унеможливлює реалізацію потерпілою ОСОБА_9 наданих їй процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків сторонами; суддя безпідставно затягує та не вживає заходів щодо розгляду справи №145/1603/13-ц протягом строку, встановленого законом; суддею Ратушняком порушено правила щодо відводу (самовідводу) судді у справі №145/954/14-ц умисно або внаслідок недбалості істотно порушено норми процесуального права, що призвело до порушення правил щодо юрисдикції суду у справі №145/1916/15-а, (рішення у справі №145/1916/15-а апеляційною інстанцією скасовано), що відповідно до ч.1 ст.106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" є підставою для дисциплінарної відповідальності судді. З урахуванням встановлених під час вивчення справ фактів, що можуть тягнути дисциплінарну відповідальність судді, адвокатом Сиротіною 09.07.2018 р. до Вищої ради правосуддя подано дисциплінарну скаргу про притягнення до дисциплінарної відповідальності голови Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 .

Наразі вказана дисциплінарна скарга, яка зареєстрована у Вищій раді правосуддя 10.07.2018 за № с/4159/0/7-18 знаходиться на попередньому вивченні. Водночас, адвокатом ОСОБА_7 , до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 10.08.2018 р. направлено заяву про зупинення кваліфікаційного оцінювання голови Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 у порядку абзацу 2 ч.5 ст.84 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УШ "Про судоустрій і статус суддів".

Крім цього, Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_10 17.08.2018 р. на особистому прийомі, та 21.11.2018 р. подано запит про повідомлення результатів розгляду заяви від 10.08.2018 р. Слід зазначити, що усі перелічені ним справи, а також справа № 145/795/18, у якій заявляє обґрунтований відвід судді ОСОБА_6 виникли саме зі спору про самовільне зайняття та самовільну забудову ПП «Фірмою Яско» земельної ділянки, що належить його дочці на праві приватної власності (справа №145/1603/13-ц). Порушуючи засади рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суддя ОСОБА_11 , щоразу зупиняючи без об"єктивної необхідності провадження у цивільній справі №145/1603/13-ц про самовільне зайняття "Фірмою Яско" земельної ділянки ОСОБА_9 , віддає перевагу розгляду іншим позовам, як позовам прокуратури, так і позовам відповідача по справі-приватного підприємства "Фірма Яско", які "відшукують" будь-які підстави (по своїй суті вони є надуманими і такими, що не грунтуються на вимогах закону), щоб позбавити ОСОБА_9 права власності на земельну ділянку.

Метою усіх цих надуманих справ є перш за все психологічно і морально зламати його дочку - ОСОБА_9 , а також морально зламати і його, уже раз безпідставно засудивши 31.08.2016 за необгрунтованим обвинуваченням до реального позбавлення волі у справі № 145/1573/15-к та знову засудити його за надуманим обвинуваченням у справі № 145/795/18.

Отже, постановлення суддею Ратушняком неправосудного обвинувального вироку у справі № 145/1573/15-к, який судом вищої інстанції було скасовано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, а справу закрито, викликає як обгрунтовані сумніви у здатності судді Ратушняка здійснювати правосуддя за визначеними законом критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності та викликає у нього обгрунтовану недовіру судді ОСОБА_6 .

Звертає увагу на те, що усі названі справи перебували чи перебувають у провадженні одного судді - судді ОСОБА_6 , що свідчить про його особисту зацікавленість у результатах їх розгляду.

Суддею, який повинен здійснювати правосуддя у надісланому до суду новому надуманому щодо нього кримінальному провадженню за ч.2 ст.190 КК України (справа № 145/795/18) знову визначено суддю ОСОБА_6 . Вищенаведені ним у заяві про відвід факти, свідчать про наявність обставин, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.75 КПК України, викликають у нього обгрунтовані сумніви у неупередженості судді ОСОБА_6 та свідчать про заінтересованість у результатах провадження, що у свою чергу виключає участь судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо нього за ч.2 ст.190 КК України у справі № 145/795/18.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заяву про відвід підтримав, просить її задоволити. Пояснив, що головуючий у справі ОСОБА_6 судить його сьомий рік, допомагає Скоромному "віджати у нього земельну ділянку" і чомусь всі справи лише в нього. Інформації про те, чи порушені справи відносно ОСОБА_6 по його заявах до ГПУ та НАБУ в нього не має. Заяву до Вищої ради правосуддя йому повернуто. Другу заяву писала його дочка по своїй справі. Відомостей про відкриття провадження у нього не має. Її позов до ПП "Яско" про демонтаж паркану і частини залізничної колії та приведення стану земельної ділянки у придатність для використання зупинений і сьомий рік не починає слухатись. Позову про відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням він поки-що не подавав .
Прокурор ОСОБА_4 заперечує щодо задоволення заяви, зазначив, що по справі раніше вже було заявлено відвід головуючому судді, де йшлося про виправдововульний вирок і вже приймалося рішення по відводу, а проваджень відкритих відносно судді ОСОБА_6 за скаргами ОСОБА_3 не має.
Представник потерпілих ОСОБА_5 підтримав прокурора, заперечує у задоволенні заяви про відвід, зазначив, що обставин, передбачених ст. 75 КПК України не наведено. Скасування рішення суду і скарга до ВРП чи ВККС не є підставою для відводу. Задоволення таких необгрунтованих заяв про відвід породить "Хаос". Заява подана дочкою ОСОБА_3 не розглянута. Доказів звернень дочки взагалі не має, зареєстрованих в ЄРДР заяв також не має. Відносини ОСОБА_3 із Скоромним не мають відношення до заявлення відводу. Нові обставини це лише заяви до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від ОСОБА_3 та його дочки ОСОБА_9 до матеріалів не долучені. Розподіл справ здійснюється відповідно до ст. 35 КПК України по комп"ютеру.
Суддя ОСОБА_6 на виклик суду не з`явився, про розгляд заяви повідомлений в установленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду заяви не надходило. Його неявка не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1)якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Автоматизований розподіл справ проводиться відповідно до ст.35 КПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, погодженого Наказом державної судової адміністрації України від 02.04.2015 року № 45, затвердженого Рішенням ради суддів України від 26.11.2010 року № 30.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України розподілено автоматизованою системою судді ОСОБА_6 в порядку безальтернативного розподілу, розподіл проведено у повній відповідності до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обвинуваченого про відвід та висловлені ним доводи у ній, за своєю суттю такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 75 КПК України, тобто є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (див. рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п. 161), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту" (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" від 21 липня 2011 року).
Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" від 10 грудня 2009 року, зокрема у п.66, наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", п. 42). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії п. 43).
При цьому, ЄСПЛ у справі "Ушаков та Ушакова проти України" 18 червня 2015 року п.78 вказав на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (див. також рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" від 21.07.2011 року).
У даному випадку, на думку заявника, підставою відводу є наявність у провадженні передумов регламентованих ст. 75 КПК України. Проте вказані доводи в ході судового розгляду заяви по суті не були підтвердженні належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України, а наявність скасованого судового рішення, що ухвалене вказаним суддею в іншій справі, не свідчить про його упереджене ставлення до обвинуваченого як до особи взагалі чи в даній справі.
Так, суду не надано жодного доказу про внесення відомостей стосовно судді ОСОБА_6 до ЄРДР та, взагалі , подачі скарг на нього до Генеральної прокуратури України та Національного антикорупційного бюро України . Заявником зазначено, що по його скаргах до Вищої ради правосуддя та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України провадження відносно судді ОСОБА_6 не відкривалось. Що стосується справи за заявою дочки заявника ОСОБА_9 , її скарги чи відводи з її сторони не заявлялись. Наявності зацікавленості ОСОБА_6 та його родичів у результатах розгляду даної справи суду не надано та в ході розгляду заяви не здобуто.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-2,7-29,75, 76, 80, 81, 369-372 КПК України, суд, -
у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2013 року за №0000108 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає , заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення у справі. Ухвала, яка не може бути оскаржена, в силу вимог ч.5 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_12