Справа № 362/6932/18
Провадження № 1-кс/362/2216/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , підозрюваного - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000497 від 07.03.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб,-

в с т а н о в и в:

29.11.2018 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що о 12:40 год. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити неможливо) 20.02.2018 р. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проник до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого у них зав`язалася розмова, в ході якої, на ґрунті тривалих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді отримання потерпілим тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, підійшов до ОСОБА_7 та умисно наніс близько шести ударів руками, зібраними в кулак по тулубу, в район ребер останнього. Від отриманих ударів ОСОБА_7 впав на підлогу. Після того, як ОСОБА_7 підвівся, ОСОБА_6 продовжив умисно наносити удари руками, зібраними в кулак, яких було близько десяти, по тулубу ОСОБА_7 . Від вказаних ударів ОСОБА_7 впав на підлогу. Після того, як ОСОБА_7 знову підвівся, ОСОБА_6 , продовжуючи злочинні дії, умисно наніс один удар рукою зібраною в кулак в район голови, а саме лівого виска потерпілого та в подальшому умисно наніс один удар рукою, зібраною в кулак в живіт ОСОБА_7 , внаслідок якого останній ліг на підлогу на живіт, на що ОСОБА_6 умисно наніс декілька ударів ногою, взутою в кросівки по тулубу ОСОБА_7 . Через деякий час ОСОБА_7 підвівся, на що ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, умисно наніс близько десяти ударів по тулубу ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта № 146 м/д від 11.07.2018 та № 305 від 19.10.2018, виходячи з наданої медичної документації, у ОСОБА_7 мали місце: закрита тупа травма черевної порожнини з розривом селезінки, кровотечою в черевну порожнину, гематомами заочеревної клітковини та брижі тонкої кишки; яка кваліфікується як тяжке тілесне пошкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, та виникла внаслідок дії тупого предмету (предметів) в ділянку лівої частини передньої черевної стінки потерпілого.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Вина ОСОБА_6 підтверджується показами потерпілого ОСОБА_7 , показами свідка ОСОБА_8 та слідчим експериментом за її участю, висновком експерта № 146 м/д від 11.07.2018, висновком експерта № 305 від 17.10.2018.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, небезпечного для життя в момент його заподіяння, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Виклад обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризику є те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, небезпечного для життя в момент його заподіяння, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Вказаний факт підтверджується тим, що 24.02.13 близько 12 години, ОСОБА_9 , перебуваючи в громадському місці, на АДРЕСА_1, маючи намір на скоєння хуліганських дій та реалізуючи свій злочинний намір, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи демонстративну зневагу до встановлених в суспільстві норм та правил поведінки, взявши з дому предмет, спеціально пристосований та заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, у вигляді пневматичної рушниці «МР-512 Cal. 4,5 мм», НОМЕР_1 , безпричинно, зробив з неї перший постріл в напрямку невстановленої в ході слідства особи, яка проходила неподалік ОСОБА_9 , в присутності осіб, які також знаходились на зазначеній вулиці, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 Помітивши це, ОСОБА_7 попросив останнього припинити свої злочинні дії, на що ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи демонстративну зневагу до встановлених в суспільстві норм та правил поведінки, нецензурно лаючись на його адресу, здійснив другий постріл з вищевказаної пневматичної рушниці в напрямку останнього. Після цього ОСОБА_1 також зробив йому зауваження припинити протиправні дії, на що останній знову відреагував нецензурною лайкою та здійснив ще два постріли з пневматичної рушниці «МР-512 Cal. 4,5 мм» в той бік, де знаходився останній.

Після цього ОСОБА_1 пішов до будинку АДРЕСА_1. Помітивши це, ОСОБА_9 , наздогнав його біля входу до під`їзду вищевказаного будинку і, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи демонстративну зневагу до встановлених в суспільстві норм та правил поведінки, з особливою зухвалістю, безпричинно, наніс удар предметом, спеціально пристосованим та заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, у вигляді пневматичної рушниці «МР-512 Cal. 4,5 мм», в обличчя ОСОБА_1, в результаті чого останній впав, вдарившись спиною об вхідні двері під`їзду. ОСОБА_9 , залишивши вищевказаний предмет, та, продовжуючи свої злочинні дії, схопився обома руками за навіс під`їзду і наніс три удари ногами, взутими в кросівки, по голові останньому. Після чого, схопившись руками за голову ОСОБА_1, відтягнув його від вхідних дверей будинку на декілька метрів і, нанісши йому два удари зігнутим коліном ноги в живіт, кинув обличчям донизу на бетонні плити, де з особливою зухвалістю, продовжив наносити удари по голові та іншим частинам тіла, завдавши останньому умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді струсу головного мозку, крововиливу та саден лівої біляочної ділянки, саден носу, підшкірних гематом скронево-тім`яних ділянок голови, крововиливів в кон`юктиву лівого ока, та припинивши свої дії тільки після того, як до них підбіг ОСОБА_8, після чого ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

Хуліганські дії ОСОБА_6 у громадському місці продовжувалися на протязі тривалого часу, порушуючи нормальний спокій та умови відпочину людей.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №251 від 05.06.2013 у ОСОБА_1 мали місце струс головного мозку, крововилив та садна лівої біляочної ділянки, садна носа, підшкірні гематоми скронево-тім`яних ділянок голови, крововилив в кон`юктиву лівого ока. Струс головного мозку кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я. Інші вищевказані тілесні ушкодження відносяться до легких.

Своїми умисними діями, які виразилися в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, 08.05.13, близько 21 години, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на узбіччі автодороги «Липовий Скиток-Дзвінкове» Васильківського району Київської області, на відстані 200 м від автозаправки «Максимум», маючи намір на відкрите викрадення чужого майна та реалізуючи свій злочинний намір, повторно, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося в погрозі нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2, відкрито заволодів мобільним телефоном «Sumsung GT-S5830i Galaxy» вартістю 1797,20 грн., всередині якого знаходились стартовий пакет «Лайф» НОМЕР_2 вартістю 10 грн. та картка пам`яті «Transend micro SD 16 Gb» вартістю 377,62 грн., і мотоциклетним шоломом вартістю 700 грн., які належали останньому. Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_9 зник, завдавши потерпілому ОСОБА_2 матеріальних збитків на загальну суму 2884,82 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Тобто, своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

За вчинення вищезазначених супільнонебезпечних діянь відносно ОСОБА_6 застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні з посиленим наглядом.

Крім того, ОСОБА_6 на визначений час до слідчого не прибуває, а саме належним чином повідомлений засобами зв`язку про дату проведення слідчих дій 26.11.2018 до слідчого не прибув.

Застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , є неможливим, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства небезпечного для життя в момент його заподіяння та перебуваючи на волі, може уникати від явки до органу досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілого свідка у цьому ж кримінальному провадженні, тобто наявний ризик передбачений ч. 3 ст. 177 КПК України, вчиняти інше кримінальне правопорушення тобто наявний ризик передбачений ч. 5 ст. 177 КК України, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений ч. 4 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду, раніше судимиий, вчинив нове кримінальне правопорушення, на шлях виправлення не став.

Крім того, слідчим було підготовлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 . Однак, після відмоваи підозрюваного від участі в слідчому експерименті, слідчий та прокурор, вважаючи недостатнім такий запобіжний захід за наявності ризику перешкоджання слідству, звернулись до суду з вказним клопотанням.

Захисник ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки слідством не доведено фактів переховування його підзахисного від слідства, та не доведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість злочину не може бути підставою тримання під вартою. ОСОБА_6 має офіційне місце реєстрації та проживання, має сталі соціальні зв"язки, одружений, має на утриманні малолітнього сина, неофіційно працює, знайшов порозуміння з потерпілим, частину шкоди відшкодував, що підтверджується розпискою потерпілого. Вважає, що у даному випадку не може бути застосований будь-який запобіжний захід.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що він має офіційне місце реєстрації та проживання, перебуває у шлюбі, має малолітню дитину, працює неофіційно, вживає всіх дій з метою примирення з потерпілим, вже відшкодував 40000 грн. Просить відносно нього обрати запобіжний захід, не повя`заний з триманням під вартою, а саме - домашній арешт.

Заслухавши слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя, пришов до наступного висновку.

За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".

Згідно ч.1 ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПК слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного,

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Положенням ч. 5, ч. 6 ст. 194 КПК України визначено, що якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

У ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

Крім того у рішенні ЄСПЛ у справі "Чахла проти Сполученого Королівства", зазначено, що будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки у відповідності із основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати меті ст. 5 Конвенції, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі".

Слідчий суддя звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Слідчий суддя під час розгляду даного клопотання також враховує положення, викладені у рішенні ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії", відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

Таким чином, докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, не дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, і негативно вплинути на хід розслідування кримінального провадження.

Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.121 КК України, відсутність данних про наявність незнятих чи непогашених судимостей, відсутність об`єктивних даних щодо переховування підозрюваного від слідства, також в клопотанні слідчого відсутні будь-які докази про наявність зазначених ризиків і про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Не доведені такі ризики і прокурором у судовому засіданні.

Оскільки інших достатніх та обґрунтованих підстав, крім тяжкості злочину, в клопотанні слідчого не зазначено і не доведено, слідчий суддя суддя вважає, що викладені у клопотанні мотиви не можуть служити підставою для обрання відносно підозрюваного найбільш суворого виду запобіжного заходу - взяття під варту, з огляду на що, з урахуванням вищевикладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що тримання підозрюваного під вартою є надмірним запобіжним заходом, який покликаний забезпечити його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, вважає достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме домашній арешт із покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184,193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кожухівка, Васильківського району, Київської області, українця, громадянина України, що має середню освіту, офіційно непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язок:

-не залишати житло за місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 20-00 год. по 06-00 год.;

-з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу внутрішніх справ за місцем фактичного проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1