ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/718/19 Справа № 199/4542/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000809 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.
На підставі п.п. 1, 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки та додаткового покарання, у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, - на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Позовну заяву законного представника малолітнього ОСОБА_11 ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 887 гривень 10 копійок, моральної шкоди 250 000,00 гривень.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертиз: комплексної судової транспортно-трасологічної, авто технічної, фототехнічної експертизи №9306/9307/8514/8515 від 25.04.2018 в сумі 15 158,00 гривень; судової автотехнійчної експертизи №5812-16 від 22.12.2016 в сумі 2 114,40 гривень.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_6 05 жовтня 2016 року приблизно о 16 годині 43 хвилині, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.07.2007 належить йому на праві приватної власності, рухався зі швидкістю приблизно 63 км/год., в світлу пору доби, по вологому покриттю проїзної частини вул. Каруни, зі сторони вул. Луговської в напрямку пр. Мануйлівського (Воронцова) м. Дніпро (Дніпропетровськ).
Під час руху по вищевказаній вулиці водій ОСОБА_6 , наближаючись до трамвайної зупинки «Луговська», розташованої в районі будинку № 101А по вул. Каруни в м. Дніпро (Дніпропетровськ), на якій здійснювалась висадка пасажирів на проїзну частину, в районі нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не вжив заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби зупинити керований ним транспортний засіб, продовжив рух, виїхав на нерегульований пішохідний перехід та здійснив наїзд боковою передньою правою частиною автомобіля «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину справа наліво по ходу його руху з боку відчинених дверей трамваю.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла; закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 1-го степеню, уламкового перелому верхньої стінки лівої орбіти (даху), перелому кісток носу, центрального перелому верхньої щелепи, гемосинусу решітчастої кістки, синця у лівій параорбітальній області з частковим переходом на спинку носа, у ліву виличну та скроневу область та частково в лобну область, поверхневої забійної рани на верхній повіці лівого ока, субконю`ктивального крововиливу лівого ока у зовнішнього кута, забійно-рваної рани на шкірі над верхньою губою ліворуч з переходом на червону кайму верхньої губи ліворуч та до центру та далі на слизову оболонку, скальпованої рани альвеолярного відростку верхньої щелепи, повного вивиху 1-го та 2-го зубу на верхній щелепі ліворуч та 1-го зубу на верхній щелепі праворуч; садна на задній поверхні лівого плеча у нижній третині; садна на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.4., 12.9. б), 18.1. та 18.8. Правил дорожнього руху України, які свідчать:
п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»;
п. 12.9. (б) Водію забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;
п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
п. 18.8. «Водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній. Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері.».
Порушення п.п 18.1. та 18.8. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Своїми необережними діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Не погоджуючись з вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку порушено його права, передбачені чинним законодавством, а саме було порушено вимоги ст. 23 ЦК України в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди.
Обвинувачений вказує, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру моральної шкоди ОСОБА_9 під час судового розгляду надано не було. Задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., суд першої інстанції не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми відшкодування.
Крім того зазначає, що при визначенні розміру відшкодування не було враховано матеріальне становище ОСОБА_6 , який не має статків для виплати такого розміру морального відшкодування і ця виплата поставить його у дуже скрутне матеріальне становище.
В запереченнях на апеляційну скаргу, законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_9 просить в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування заперечень вказує, що внаслідок вчинення відносно малолітнього потерпілого кримінального правопорушення, останній зазнав значних душевних страждань. Ці страждання знайшли свій прояв у нервовому стресі та нелюдській болі, що переніс малолітній потерпілий під час наїзду на нього автомобіля під керуванням обвинуваченого, які супроводжувались тяжкими тілесними ушкодженнями, зухвалим ставленням та злочинною самовпевненістю, що спричинило особливо тяжкі наслідки.
Зазначає, що дитина кардинально змінила свій образ життя, не може займатися спортом, займатися хореографією. У дитини морально-психологічна травма у зв`язку з травмами обличчя, втратою постійних передніх зубів, які неможливо відновити до 25 років. Дитина з 5 років займається хореографією, 30-31 жовтня 2016 року не зміг поїхати, за станом здоров`я, на міжнародний фестиваль у м. Київ, дитина боїться перебувати поза межами дому самостійно, плаче вночі, займається з психологом.
Представник малолітнього потерпілого вважає розмір моральної шкоди обґрунтованим та таким, що відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, що настали.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_7 при апеляційному розгляді заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити вирок суду без змін.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили залишити вирок суду без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про невмотивованість та необґрунтованість вироку суду в частині вирішення цивільного позову, а саме стягнутого розміру відшкодування моральної шкоди на користь законного представника малолітнього потерпілого, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову.
Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, задовольнив позовні вимоги законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 і стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 250 000 грн.
При цьому, суд виходив з того, що ОСОБА_6 своїми діями, вчиненими під час використання на відповідній правовій підставі транспортного засобу автомобіля ЗАЗ 110217 реєстраційний номер НОМЕР_1 , заподіяв шкоду малолітньому потерпілому ОСОБА_11 у виді тяжких тілесних ушкоджень. Також, врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, в результаті отриманих травм, життєвих хвилювань, які переніс малолітній потерпілий ОСОБА_11 після дорожньо-транспортної пригоди та переносить наразі, характер отриманих численних тілесних ушкоджень, а також врахував вимоги розумності та справедливості.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди вказаним судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань малолітнього потерпілого і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при встановленні розміру відшкодування судом першої інстанції не було враховано його матеріальне становище, а також те, що виплата відшкодування поставить його у дуже скрутне становище, то на переконання колегії суддів такі обставини не зменшують тих моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я та порушенням нормальних життєвих зв`язків, які зазнав малолітній потерпілий внаслідок заподіяння йому обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень та тривалістю лікування.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: