ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1192/17 Номер провадження 11-кп/814/254/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000322 від 15 вересня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 14.06.2018 року,
за участі
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком, ОСОБА_6 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цим же вироком, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України і призначено йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
З вироку суду вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що в другій декаді серпня 2017 року (точні дата та час досудовим слідством не встановлені) він, перебуваючи на луках, неподалік від узбіччя дороги по вул. Дімітрова, у сел. Котельва, Полтавської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, всупереч вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», з однієї дикоростучої рослини коноплі зірвав листя та суцвіття, для власних потреб, без мети збуту, чим придбав особливо небезпечний наркотичний засіб (канабіс), який в подальшому переніс до підсобного гаражного приміщення за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де їх висушив, після чого перетер руками листя та суцвіття, тим саме виготовив для власного вживання та в подальшому помістив у 3 паперові згортки. Частину даного наркотичного засобу ОСОБА_6 у не встановлений досудовим слідством період часу вжив у даному гаражному приміщенні за допомогою власноручно виготовленої конструкції для куріння, а іншу його частину зберігав для власних потреб, без мети збуту до 14.09.2017 року.
14.09.2017 року у ході проведення працівниками поліції Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області санкціонованого обшуку, у вищевказаному підсобному приміщенні гаражного приміщення за даним місцем проживання ОСОБА_6 , відшукано та вилучено речовини рослинного походження, зеленого кольору, які відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 2956 від 19.09.2017 року, мають ботанічні ознаки рослини коноплі, містять тетрагідроканнабінол і є канабісом, який віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, масою канабісу у висушеному стані: 1,126 г; 5,669 г та 3,382 г. Крім цього, в даному приміщенні виявлено та вилучено саморобну конструкцію для куріння, на внутрішній поверхні якої, згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 2957 від 19.09.2017 року, виявлено нашарування речовини темно-коричневого кольору з запахом продуктів паління, яке містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 0,114 г.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 за висновком, які зробили органи досудового слідства і прокурор кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, які виразилися у незаконному придбанні, виготовленні, зберіганні без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.
Виправдовуючи ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст.373 КПК України, місцевий суд своє рішення мотивував тим, що жоден з допитаних безпосередньо в суді свідків не надавав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і стороною обвинувачення взагалі не надано жодного доказу на підтвердження вчинення останнім злочинних дій у формі придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів. Вказані обставини, викладені в обвинувальному акті мають характер припущень.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 , у кінці травня 2017 року (точні дата та час досудовим слідством не встановлені), перебуваючи в м. Пирятин, Полтавської області, незаконно придбав предмет, ударно-дробильної дії битку з мотузкою на рукоятці та надалі поклав його у легко доступне місце до салону автомобіля «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким він фактично володіє. Після цього ОСОБА_6 , з вказаної дати придбання до 19.09.2017 року, діючи з прямим умислом, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, возив, тим саме зберігав, у легко доступному місці салоні зазначеного автомобіля «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , вищевказаний предмет, який у відповідності до висновку судової експертизи холодної зброї № 2576 від 21.09.2017 року, є холодною зброєю ударно-дробильної дії.
19.09.2017 року ОСОБА_6 з автомобіля перемістив вищевказану холодну зброю до гаражного приміщення за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де цього ж дня, діючи з прямим умислом, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог вище вказаних нормативних актів, подарував, тим саме збув, ОСОБА_10 дану холодну зброю ударно-дробильної дії. В цей же день (19.09.2017 року), у вечірній час ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_10 погодився підвезти його до місця проживання та останній особисто поклав зазначену холодну зброю у легко доступне місце до салону автомобіля «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким ОСОБА_6 фактично володіє, де і залишив.
20.09.2017 року з ранку на автодорозі по вул. Полтавський шлях у
сел. Котельва, а саме поблизу магазину «Богдан», розташованого за адресою: сел. Котельва, вул. Полтавський Шлях, 203, працівниками поліції ГРПП Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області, зупинено автомобіль «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 . Під час перевірки документів на автомобіль у салоні вказаного автомобіля по заду водійського сидіння на підлозі виявлено вищевказану холодну зброю, яку по приїзду слідчо-оперативної групи Котелевського відділення поліції вилучено.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставним виправданням за ч.1 ст.309 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.263 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Вказує, що фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України є вірними та не оскаржуються. Не піддає сумніву і той факт, що під час судового слідства у даному кримінальному провадженні не знайшло свого підтвердження та не доведено обвинувачення, висунуте ОСОБА_6 за фактом вчинення ним злочинних дій у формі придбання та виготовлення наркотичних засобів. Водночас не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 за висунутим йому обвинуваченням за фактом вчинення злочинних дій у формі зберігання без мети збуту особливу небезпечного наркотичного засобу канабісу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на те, що під час досудового та судового слідства об`єктивно встановлено, що ОСОБА_6 в підсобному гаражному приміщенні за місцем свого проживання, у трьох паперових згортках зберігав для власних потреб, без мети збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб обіг якого заборонено - канабіс, маса якого у висушеному стані становить: 1,126 г; 5,669 г та 3,382 г., а також саморобну конструкцію для куріння, з нашаруванням на внутрішній його поверхні особливо небезпечного наркотичного засобу обіг якого заборонено - екстрактом канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 0,114 г., які виявлено та вилучено працівниками поліції під час санкціонованого судом обшуку. В цій частині рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим і невмотивованим.
Вказує, що місцевий суд в мотивувальній частині рішення неповністю відобразив показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .
Окрім цього, прокурор вважає незаконним вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 за ч.2 ст.263 КК України покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що ОСОБА_6 раніше вже був засуджений за ст.309 КК України, але відповідно до ст.89 КК України на даний час є раніше не судимим, проте після вчинення злочину пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів знову вчинив злочин проти громадської безпеки, під час досудового та судового слідства обвинувачений свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.263 КК України не визнав повністю, не сприяв суду своєю поведінкою щодо підтвердження встановлених судом обставин, не висловлював жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася та так саме й готовність понести відповідальність за скоєне, а навпаки надавав суперечливі показання, що свідчить про його не щирість.
Просить ухвалити новий вирок, яким:
-визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.263 КК України і призначити йому покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді арешту на строк 4 місяці та за ч.2 ст.263 КК України у виді арешту на строк 6 місяців;
-на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити йому остаточне покарання у виді арешту на строк 6 місяців;
-на підставі ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів на загальну суму 4 549,82 гривень;
-з метою забезпечення виконання вироку, обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.
Позиція інших учасників провадження
Прокурор ОСОБА_8 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , просив вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання за ч.2 ст.263 КК України та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.263 КК України покарання у виді 6 місяців арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачяться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» .

Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_6 в межах поданої прокурором апеляційної скарги, вважає висновки суду першої інстанції щодо виправдання останнього за ч.1 ст. 309 КК України правильними, з огляду на таке.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги прокурора, останній не оспорює виправдання ОСОБА_6 за фактом вчинення ним злочинних дій у формі придбання та виготовлення наркотичних засобів. Водночас не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині виправдання обвинуваченого за фактом вчинення злочинних дій у формі зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.
Разом з тим, висновки місцевого суду про те, що факт зберігання ОСОБА_6 без мети збуту наркотичного засобу - канабісу, не може бути доведений без встановлення вини обвинуваченого у придбанні, виготовленні і схові вказаного наркотичного засобу, є слушними.
Як під час досудового, так і під час судового слідства, ОСОБА_6 заперечував факт придбання, виготовлення, і зберігання для власного вживання наркотичного засобу канабісу. Протилежне, не доведено і органами досудового слідства та прокурором під час судового слідства, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду.
Зокрема, місцевий суд обґрунтовано вказав, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази які б могли достеменно підтвердити, що саме Стукало виготовляв, зберігав та вживав наркотичні засоби, оскільки у відповідності до висновків експертизи, від 28.09.2017 року, №2655, на пристрої для куріння відсутні відбитки пальців останнього, як і на паперових згортках, в яких зберігалися наркотичні засоби, відбитки пальців ОСОБА_6 також відсутні.

Погоджується колегія суддів і із висновком місцевого суду, що органами досудового слідства на стадії досудового розслідування, в супереч нормам КПК України, не було в повній мірі досліджено походження вилученої рослини - канабіс, в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які дані огляду місця, на якому ОСОБА_6 зірвав рослину, не встановлено скільки часу вона зберігалася, не встановлено яким саме способом виготовлялася.

Жодним із допитаних місцевим судом свідків не було підтверджено той факт, що ОСОБА_6 будь-коли вживав наркотичні засоби. Відповідно медичного висновку, ОСОБА_6 на обліку в нарколога не перебуває, в його крові слідів наркотичних засобів не виявлено.

З показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були допитані місцевим судом під час судового слідства, вбачається що приміщення, де було знайдено речові докази, фактично не має законного власника, воно перебуває в вільному доступі сторонніх осіб, дітей та сусідів, що проживають за вказаною адресою. Також, в даному приміщенні знаходяться речі, якими користуються як ОСОБА_6 та його родина, так і інші особи (знаряддя праці, городній інвентар, приладдя для відпочинку, дитячі іграшки). Доступ до приміщення, є вільним.

Також, на момент проведення обшуку, в цьому приміщенні зберігалися дитячі шкільні зошити, альбоми та різна макулатура, що не була цінною для власників.

Окрім іншого, свідок ОСОБА_14 , яка була понятою під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , вказувала, що під час слідчої дії обвинувачений був розгублений. Вказаний свідок та свідок ОСОБА_13 підтвердили, що під час обшуку, ОСОБА_6 говорив, що не знає де взялися згортки з рослинами.

Місцевий суд обґрунтовано поклав показання вказаних свідків у основу виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 в частині не доведення його вини за ч.1 ст. 309 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що місцевий суд в мотивувальній частині рішення неповністю відобразив показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 є безпідставними, з огляду на те, що судом дано обґрунтовану оцінку показанням вказаних свідків, із якою погоджується і колегія суддів, з врахуванням того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками правоохоронних органів та безпосередньо здійснювали обшук за місцем проживання ОСОБА_6 .
Колегія суддів, не погоджується із доводами апелянта про те, що показання свідків (працівників поліції) ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як докази, доводять винуватість ОСОБА_6 у зберіганні наркотичного засобу, оскільки вказані особи можуть бути зацікавленими в результатах розгляду розслідуваного ними кримінального провадження та визнання ОСОБА_6 винним.
Також, не доводять винуватість ОСОБА_6 у зберіганні ним, знайдених у підсобному гаражному приміщенні за місцем його проживання, наркотичних засобів, і інші докази , на які посилається прокурор в свій апеляції, зокрема: протокол обшуку, висновки експерта № 2670 та № 2655, аркуш із дитячого зошита в який завернуті рослини коноплі.

З огляду на те, що органами досудового слідства не були належним чином і з достатньою повнотою, всебічно дослідженні обставини щодо придбання, виготовлення та вживання ОСОБА_6 наркотичних засобів, колегія суддів вважає, що матеріали кримінального провадження не містять беззаперечних доказів того, що знайдені під час обшуку домоволодіння обвинуваченого нарковмісні речовини рослинного походження, належать саме йому та, що саме ОСОБА_6 їх зберігав без мети збуту для власного вживання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сумнівний характер вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Коробов проти України».

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині визнання ОСОБА_6 винним за ч.1 ст. 309 КК України.

Оскільки встановлені судом фактичні обставини провадження щодо доведеності вини ОСОБА_6 за ч.2 ст. 263 КК України, апелянтом не оспорюються, колегія суддів вирок суду в цій частині не переглядає.

Одночасно, колегія суддів не вбачається підстав для задоволення апеляції прокурора в частині посилення покарання ОСОБА_6 за вказаною статтею обвинувачення (ч.2 ст. 263 КК України).

Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції, при постановлені вироку та призначенні покарання ОСОБА_6 .

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, який ніде не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості, у лікаря нарколога та психіатра на обліках не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання наявність на утриманні 2 малолітніх дітей та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 хоч і вчинив злочин середньої тяжкості, але інкриміноване йому діяння є найменш небезпечним для громадської безпеки із переліку діянь, передбачених диспозицією ч.2 ст. 263 КК України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.263 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового злочину.

Посилання прокурора на те, що судом при призначені покарання не враховано попереднє притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, не заслуговують на увагу, так як останній був засуджений в 2003 році і відповідно до положень ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, оскільки вона погашена в передбаченому законом порядку, а тому дана обставина не може враховуватися, як така, що негативно його характеризує.

Не визнання ОСОБА_6 вини в інкримінованих злочинах, також не може бути обставиною, яка якимось чином характеризує його особу, оскільки у відповідності до юридичного змісту принципу презумпції невинуватості вбачається, що обов`язок доказувати винність особи лежить на слідчому, прокурорі, а в справах приватного обвинувачення на потерпілому або його представникові. При цьому особа не повинна доводити як свою невинуватість взагалі, так і наявність обставин, що виключають її кримінальну відповідальність або пом`якшують її (згідно зі статтею 22 КПК України суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого).

Таким чином, невизнання вини обвинуваченим у інкримінованому злочині є його законним правом, що також випливає зі змісту ст. 62 Конституції України, і на думку колегії суддів не може враховуватися як характеризуюча обвинуваченого обставина.

Оскільки, місцевим судом ОСОБА_6 був визнаний винним лише за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, а за ч.1 ст. 309 КК України був виправданий, слушними є посилання суду на стягнення із останнього на користь держави процесуальних витрат лише за проведення судової експертизи холодної зброї в сумі 395 грн.48 коп.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 виправданий судом за ч.1 ст. 309 КК України - у відповідності до положень ч.2 ст. 124 КПК України, місцевий суд обґрунтовано відніс на користь держави витрати на проведення судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів і судово трасо логічних експертиз.

Під час апеляційного перегляду вироку місцевого суду, не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Котелевського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 14.06.2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4