Ухвала
Іменем України
11 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 419/696/17
провадження № 51-10583ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року,

встановив:
Вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 13 січня 2017 року між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Луганського гарнізону ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 11 січня 2017 року. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням положень статей 53, 69 цього Кодексу у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року ОСОБА_4 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення місцевого суду та повернуто йому апеляційну скаргу.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 січня 2019 року засудженому ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою в частині оскарження вироку Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року щодо нього. Цією ж ухвалою ОСОБА_4 поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року та його касаційну скаргу в частині оскарження зазначеної ухвали апеляційного суду залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків 15 днів з дня отримання копії ухвали Верховного Суду.
В межах наданого строку засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з новою касаційною скаргою на вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року щодо нього.
Однак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 424 КПК України вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки він не переглядався в апеляційному порядку, з огляду на що на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України засудженому ухвалою касаційного суду від 02 січня 2019 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою в частині оскарження вказаного судового рішення, на що він, як убачається зі змісту нової касаційної скарги, уваги не звернув.

При цьому у вказаній ухвалі касаційного суду було зазначено, що відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК України ухвала про повернення апеляційної скарги може бути оскаржена в касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. За змістом ч. 3 зазначеної статті для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 04 грудня 2017 року здійснювався за його участю в режимі відеоконференції. При цьому ОСОБА_4 , щодо якого заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувались, було роз`яснено порядок набрання судовим рішенням законної сили та строк на його оскарження до суду апеляційної інстанції.
Тобто ОСОБА_4 було достовірно відомо про зміст ухваленого вироку місцевого суду.
Разом з тим, апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду від 04 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав до суду апеляційної інстанції більш ніж через 8 місяців, а саме 30 серпня 2018 року, тобто із суттєвим пропуском встановленого законом тридцятиденного строку на його оскарження.
За наслідками розгляду вказаного клопотання апеляційний суд ухвалою від 13 вересня 2018 року відмовив в його задоволенні та повернув ОСОБА_4 його апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що строк на апеляційне оскарження вироку місцевого суду для ОСОБА_4 обчислюється з дня проголошення вказаного судового рішення.
Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, оскільки ОСОБА_4 не навів об`єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які б суд міг визнати поважними, та поновити зазначений строк.
Так, про поважність причин на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.
Зважаючи на наведене, з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України та доводів клопотання ОСОБА_4 про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, які аналогічні доводам його касаційної скарги, зокрема щодо несвоєчасно отриманої копії вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_4 відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України підлягає поверненню, оскільки колегією суддів не встановлені обставини, які свідчать про поважність пропуску зазначеного строку, а тому і підстав для його поновлення немає.
Крім того, слід зазначити, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду, судом не перевіряються доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
Таким чином, підстав вважати рішення апеляційного суду незаконним чи необґрунтованим у колегії суддів немає, як і підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 .
Оскільки зі змісту касаційної скарги, доданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення його апеляційної скарги на вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3