Справа № 192/2260/18
Провадження № 1-в/201/85/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого 24 червня 2016 року вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185 із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років одного дня позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбуває покарання, призначене вироком суду, з 25 серпня 2016 року, за час відбування покарання працевлаштованим не був через незадовільний стан здоров`я, не мав жодного стягнення, має одне заохочення за сумлінну участь в роботах з благоустрою приміщення, дотримувався встановлених правил поведінки та режиму утримання. Крім того, засуджений звертає увагу суду на те, що на час звернення з клопотанням він навчається у професійному училищі при виправній колонії.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав і просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив відмовити у задоволенні клопотання і розглянути останнє за його відсутності.

Вислухавши думки засудженого і прокурора, а також вивчивши клопотання і долучені до нього матеріали, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_4 в ДУ «Солонянська ВК № 21» знаходиться з 15 серпня 2018 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, не працевлаштований на виробництві установи за власним бажанням.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_4 характеризується посередньо, стягнень не має, при цьому має одне заохочення у виді подяки, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, в спілкуванні з працівниками установи ввічливий, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під наглядом адміністрації, має охайний зовнішній вигляд, не приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, потребує контролю з боку адміністрації, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу засуджений ОСОБА_4 має лише одне заохочення, яке було до нього застосовано 26 вересня 2018 року у виді подяки, яку отримав за підсумками проведеної роботи в 3 кварталі 2018 року. При цьому стягнення у ОСОБА_4 відсутні.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить також з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

В той же час, враховуючи вищезазначену інформацію щодо характеристики засудженого ОСОБА_4 , суд доходить до висновку про відсутність достатніх підстав, які б свідчили про сумлінну поведінку засудженого і його ставлення до праці, якими він довів своє виправлення.

Також судом враховано те, що засуджений ОСОБА_4 31 жовтня 2008 року та 26 серпня 2010 року звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже, така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому наявність одного заохочення, яке отримав засуджений 26 вересня 2018 року, не може свідчити про його виправлення під час перебування його в установі виконання покарань.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак засуджений ОСОБА_4 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Разом з цим, доводи ОСОБА_4 про наявність у нього низки тяжких захворювань, не можуть слугувати підставою для застосування до нього умовно-достроково звільнення, оскільки при розгляді клопотань даної категорії суд керується вимогами закону України про кримінальну відповідальність, який визначає можливість такого звільнення у разі, коли особа свою сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, відповідно до ст. 81 КК України.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання, його навчання в училищі при виправній колонії не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, що тягне за собою необхідність відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1