Справа № 164/501/18 Провадження №11-кп/802/71/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:
-вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2013 року за статтями 198, 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць;
-вироком Маневицького районного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 25 квітня 2018 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбування покарання зі встановленням іспитового строку 2 роки;
засуджено:
- за ч.1 ст.122 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;
- за ч.1 ст.121 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Маневицького районного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування 7 (сім) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з дня постановлення вироку 25 червня 2018 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 березня по 24 червня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що становить 3 (три) місяці 12 (дванадцять) днів.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Цивільний позов задоволено повністю.
Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації Волинської області витрати, понесені Маневицькою центральною районною лікарнею на лікування потерпілої ОСОБА_9 , в сумі 3620 (три тисячі шістсот двадцять) гривень 63 копійки.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 10 грудня 2016 року біля 15 години, знаходячись у літній кухні житлового будинку за місцем свого тимчасового проживання, що по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно кулаком правої руки завдав своїй співмешканці ОСОБА_9 три удари в ліву бокову поверхню волосистої частини голови, один удар в ліву частину обличчя, один удар в ділянку лівого ока, від чого потерпіла впала на підлогу. Затим ОСОБА_7 , продовжуючи свої дії, ногами наніс ОСОБА_9 один удар у ділянку правого вуха, один удар у ділянку перенісся, один удар у ділянку рота, три удари в ділянку правої сторони грудної клітки, внаслідок чого заподіяв потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, терміном більше 21 дня.
Крім того, ОСОБА_7 10 грудня 2016 року біля 16 години, знаходячись у літній кухні житлового будинку за місцем свого тимчасового проживання, що по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, кухонним ножем умисно наніс один удар у задню поверхню лівої половини грудної клітки ОСОБА_9 , внаслідок чого заподіяв потерпілій тяжке тілесне ушкодження.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить його змінити, а саме, призначити покарання останньому на підставі ст.70, 71 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Вважає, що судом помилково не взято до уваги повне визнання вини обвинуваченим, його посередню характеристику, поведінку потерпілої, яка була ініціатором конфлікту. Не враховано обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні. Зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі не відповідає особі обвинуваченого та обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду, у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги його стан здоров`я, безпідставно вказано у вироку, що потерпіла перебувала на лікуванні 21 день, хоча фактично перебувала на лікуванні з 11 по 24 грудня 2016 року. Вказує на те, що судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_10 про те, що він нічого не бачив, в тому числі ніяких синців. Просить взяти до уваги характеристику, що була долучена під час судового слідства, врахувати позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні. Зазначає, що вину визнає частково, не заперечує, що у той день між ним та потерпілою відбувся конфлікт, однак завдавати тілесних ушкоджень він їй наміру не мав. Просить перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 на ст.123 КК України, допитати потерпілу, перевірити її медичні документи. Крім того, зазначає, що цивільний позов не визнає, оскільки кошти на лікування потерпілої надавались його мамою.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги в повному обсязі, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, та умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оціненими судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.
Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України.
Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , яка ствердила, що 10 грудня 2016 року в літній кухні, де вони проживали разом із ОСОБА_7 , останній зчинив сварку через кошти, які вона напередодні отримала як державну допомогу на дітей. Обвинувачений вимагав перерахувати ці кошти дітям, яких в неї відібрали через неналежне виконання батьківських обов`язків. В ході сварки ОСОБА_7 наніс їй кілька ударів у голову та по тулубу, від чого вона впала на підлогу. Коли, приблизно через 10 хвилин вона підвелася, обвинувачений продовжив сварку та вдарив її кухонним ножем у бік. Отримавши удар, вона вибігла на вулицю та одразу ж повернулася в приміщення. ОСОБА_7 запитав у неї куди подіти ніж і, не отримавши відповіді, кинув його в грубку. Після цього вони лягли спати. Біля другої години ночі наступного дня до них прийшов ОСОБА_10 , який проживає в житловому будинку того ж господарства, щоб попросити сірники. Тоді ОСОБА_7 взяв у нього телефон та зателефонував до своєї матері ОСОБА_11 , яка наказала йому викликати швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_10 , суду першої інстанції показав, що він проживає в житловому будинку по АДРЕСА_2 . В тому ж господарстві проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які орендують літню кухню. Вночі, біля 2 год. 11 грудня 2016 року він прокинувся та пішов до ОСОБА_7 , щоб попросити сірники. Натомість ОСОБА_7 попросив у нього телефон, щоб зателефонувати до своєї матері ОСОБА_11 . З їх розмови він дізнався, що напередодні обвинувачений завдав ножових поранень своїй співмешканці. Мати ОСОБА_7 сказала йому викликати швидку допомогу, однак швидку викликав свідок. При цьому ОСОБА_7 просив його зателефонувати у швидку пізніше, після 6 год., аби він мав можливість сісти у поїзд.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що 11 грудня 2016 року біля 2 години ночі до неї зателефонував її син ОСОБА_7 з телефону ОСОБА_10 та повідомив, що накоїв лихого, однак чітко пояснити, що трапилося не зміг. Тоді ОСОБА_10 розповів, що ОСОБА_7 завдав ножових поранень ОСОБА_9 . Вона наказала ОСОБА_10 викликати швидку допомогу, а ОСОБА_7 чекати на поліцію.
Дані показання є чіткими та послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема:

- протоколами проведення слідчого експерименту від 28.12.2016 року (т.1 а.с.119), від 27.03.2018 року (т.2 а.с.20), в ході проведення яких обвинувачений та потерпіла вказали на час та місце, де відбувалася бійка, а також відтворили механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень;

- висновками судово-медичної експертизи № 83 від 15.12.2016 року (т. 1 а.с. 138) та додаткової судово-медичної експертизи № 14 від 03.03.2017 року (т. 1 а.с. 142), доведено, що потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження: проникаюча колото-різана рана задньої поверхні лівої половини грудної клітки з розвитком лівобічного гемо-пневмотораксу, яке за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та закритий перелом VІІІ ребра справа, яке по ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 дня) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- висновками судових імунологічних експертиз (т.1 а.с.156-207), встановлено, що на одязі та руках ОСОБА_7 , а також на вилученому з його помешкання ножа виявлена кров ОСОБА_9 , що об`єктивно доводить той факт, що саме обвинувачений завдав потерпілій тілесних ушкоджень;
- висновком медичного огляду ОСОБА_7 (т.1 а.с.108) та акта наркологічної експертизи від 21.03.2018 року № 165 (т.1 а.с.211) встановлено, що обвинувачений у момент вчинення злочинів перебував у стані простого алкогольного сп`яніння та не перебував у стані патологічно алкогольного сп`яніння;
- витягом з кримінального провадження № 0000495 (т.1 а.с.101), проколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.12.2016 року (т.1 а.с.106), протоколом огляду місця події від 11.12.2016 року (т.1 а.с.110-115), з яких встановлено, що свої протиправні дії щодо потерпілої обвинувачений вчинив у період часу з 15 по 16 годину 10.12.2016 року в приміщенні літньої кухні житлового будинку АДРЕСА_2 .
Зазначені докази піддавати сумніву в суду апеляційної інстанції немає підстав і у зв`язку з аналізом вищенаведених доказів у сукупності в суду також відсутні підстави вважати, що потерпіла або свідки даної події оговорюють обвинуваченого.

Відповідно до ст.123 КК України відповідальність за даною статтею наступає за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Тяжка образа - умисне грубе приниження честі і гідності суб`єкта, яке може бути вчинене у будь-якій формі - усно, письмово, дією. До тяжкої образи слід також відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує честь і гідність суб`єкта або його близьких.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 , конфлікт, внаслідок якого обвинувачений ударив потерпілу ножем у бік, виник через кошти, які потерпіла напередодні отримала як державну допомогу на дітей і за які придбала алкогольні напої та продукти харчування. ОСОБА_7 просив її передати отримані кошти дітям, яких в них відібрали через неналежне виконання батьківських обов`язків, на що потерпіла заперечила і запропонувала їх перерахувати після Нового року.

З вищенаведеного слідує, що потерпілою ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувалось протизаконне насильство, а також такими її діями не було принижено честь, гідність ОСОБА_7 та вона не проявляла непристойну поведінку, яка особливо принижує честь і гідність ОСОБА_7 чи його близьких.

Враховуючи вищенаведене, дії ОСОБА_7 не підлягають перекваліфікації з ч.1 ст.121 КК України, заподіяння тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння на ст.123 КК України - вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, як про це просить у своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невизнання ним цивільного позову, який судом був задоволений, в зв`язку з тим, що на лікування потерпілої використовувались кошти його матері, є безпідставними.

Як вбачається з цивільного позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 на суму 3620 грн. 63 коп. він подавався в зв`язку з тим, що потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Маневицької центральної районної лікарні з 11 по 24 грудня 2016 року, відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного посягання та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету та їх використання, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545, а не за ліки, які потерпілій, за твердженням обвинуваченого, куплялись його матір`ю.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд виходив із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочинів. Враховано судом і дані про особу ОСОБА_7 який має негативну характеристику за місцем проживання, те, що він у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, маючи не зняту та непогашену судимість, знову вчинив два умисні злочини в період набрання попереднім вироком законної сили, свою винуватість у вчиненому визнав лише частково, що не може свідчити про його щире каяття у скоєному, позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого.

Врахувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, призначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкцій статей за якими його притягнуто до кримінальної відповідальності, із застосуванням статей 70, 71 КК України, яке не є максимальним за своїм розміром.
Таке покарання належним чином вмотивоване, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: