АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/186/19 Справа № 711/4723/18 Категорія: ч.2 ст. 307 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 вересня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 6 років без конфіскації майна.
Строк покарання у виді позбавлення волі визначено обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 .

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 572 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він приблизно о 14 годині 10 травня 2018 року біля ЗОШ № 15 по вул. Кобзарській, 77 в м. Черкаси умисно придбав у невстановленої особи жіночої статі три поліетиленові пакети із психотропною речовиною амфетамін для подальшого збуту і з моменту придбання зберігав придбану ним речовину до 11 травня 2018 року за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі до місця позбавлення волі ОСОБА_10 , про що ОСОБА_7 по телефону попросив зробити знайомий на ім`я ОСОБА_11 .

Вранці 11 травня 2018 року (більш точний час не встановлено) за місцем свого проживання ОСОБА_7 упакував вказану психотропну речовину до прорезиненого контейнера (презерватива) і помістив у пачку з-під кетчупу торгової марки «Торчин», після чого громадським транспортом загального користування перевіз від місця проживання до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», що розташована в м. Черкаси, вул. Благовісна, 234.

Біля 09 години 11 травня 2018 року ОСОБА_7 намагався передати в місця позбавлення волі (ДУ «Черкаський слідчий ізолятор») продуктову передачу із таємно прихованою у контейнері психотропною речовиною амфетаміном, але працівники установи під час обшуку передачі виявили пакунок із вмістом порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою амфетаміну в перерахунку на амфетамін-основу 0,3044 г, після чого на місце події прибули працівники поліції, які вилучили виявлену речовину.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просила вирок місцевого суду змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, та застосувати відносно останнього положення ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт, посилається на те, що місцевим судом не враховано молодий вік обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність постійного місця проживання, а також те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, у зв`язку з чим до обвинуваченого можливо застосувати положення ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, просили на підставі ст. 69 КК України пом`якшити призначене місцевим судом покарання ОСОБА_7 , та застосувати відносно нього положення ст. 75 КК України; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог, та просила вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених місцевим судом, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України судом першої інстанції кваліфіковані вірно.

Доводи апелянта про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання та необхідність призначення покарання з застосуванням вимог ст. 69, 75 КК України не знайшли свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, з врахуванням обставини, що пом`якшує покарання повне визнання своєї вини, та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним Кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_7 мінімального покарання у виді 6 років позбавлення волі, яке відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 і призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного обвинуваченому покарання відповідає принципам індивідуалізації, справедливості та співрозмірності. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок суворості та необхідності його призначення із застосуванням вимог ст. 69, 75 КК України, як про це зазначає захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, та обвинувачений ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених злочинів і особі засудженого внаслідок суворості в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 не наведено, а всі обставини, на які вона посилається, вже були частково враховані районним судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має молодий вік, постійне місце проживання, і в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, не можуть бути достатніми підставами для одночасного застосування положень ст. 69, 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, 407, ст. 409 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :