ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/290/19 Справа № 201/1644/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя вказав на те, що наявні ризики, передбачені у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, значна частина з яких є його рідними і проживає разом з підозрюваним, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім того, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_6 є недостатнім для запобігання ризику впливу на свідків. При цьому, слідчим суддею враховано та надано оцінку обставинам, передбачених ст. 178 КПК України, у тому числі, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину, вагомості наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, та особі підозрюваного.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги, захисник обґрунтовує тим, що слідчим не доведено існування зазначених в ухвалі ризиків, а також те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Вважає, що достатнім буде застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (має велику родину), є літньою людиною, раніше не судимий.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджується, що Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000363 від 11 лютого 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. 11 лютого 2019 року за підозрою у вчиненні цього злочину затримано ОСОБА_6 та 12 лютого 2019 року повідомлено його про підозру.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, що в апеляційному порядку захисником не оскаржується.
Що стосується встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то останні є такими, що об`єктивно існують.
З огляду на те, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою, з урахуванням особи останнього, тяжкості злочину у вчиненні якого він підозрюється, колегія суддів приходить до висновку про те що ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи/або суду, знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливу на потерпілого, свідків, експерта у цьому провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, є реальними.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Слідчий суддя, оцінив всі обставини провадження, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку, що підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу немає, оскільки вони не зможуть забезпечити запобігання встановлених слідчим суддею ризиків.
Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання та родини, колегія суддів зазначає, що вказані обставини хоча і мають місце, однак спростувати висновків слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можуть та підстави для задоволення апеляційної скарги не дають. З огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винуватим, особу підозрюваного, а також встановлені слідчим суддею ризики, застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати таким, що відповідає вимогам ст. 183 КПК України.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення слідчого судді, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4