Дата документу 16.04.2019 Справа № 320/4538/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/4538/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/298/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05 лютого 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.187, ст.69, ст.75, ст.76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 17 вересня 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 16 квітня 2013 року по відбуттю строку покарання;

- 26 травня 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.395, ст.70, ч.1 ст.72 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 17 лютого 2017 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Мелітопольського районного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 06 липня 2017 року.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.

Застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжений до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком останнього та апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вищевказаний вирок суду щодо останнього зупинено.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 . Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_6 має не зняті і не погашені судимості за скоєння не тільки корисливих, а й інших умисних злочинів, та суд безпідставно не визнав рецидив злочинів обставиною, що обтяжує його покарання, і ніяким чином не мотивував своє рішення.

При призначенні ОСОБА_6 мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, суд не навів жодної обставини, що пом`якшує покарання за вчинення грабежу, у зв`язку з їх відсутністю. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчинені крадіжок свідчать про можливість не призначати йому максимальний строк покарання лише за ч.2 ст.185 КК України. Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 занадто м`яке покарання, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та особу обвинуваченого, який ніде не працює, матеріальна шкода потерпілим відшкодована лише шляхом повернення працівниками поліції викраденого майна, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий, у тому числі за аналогічні злочини, відбував покарання у вигляді позбавлення волі, але належних висновків не зробив і вже через місяць після звільнення з місць позбавлення волі знов скоїв корисливі злочини, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства та небажання ставати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що він не вчиняв злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. В матеріалах провадження відсутні будь-які докази вчинення ним грабежу, на досудовому розслідуванні потерпіла впізнала його за фотознімками, а в судовому засіданні вже не могла впізнати. Обвинувачення будувалось лише на показаннях ОСОБА_10 , який під час досудового розслідування надав одні показання, а в судовому засіданні - інші. Інші докази на підтвердження його вини в матеріалах провадження відсутні.

Згідно з вироком суду, 14 березня 2017 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку №3 по пр.Б.Хмельницького в м.Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_10 підійшли до потерпілої ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_6 почав утримувати потерпілу ОСОБА_11 ззаду за тулуб, чим позбавив її можливості чинити опір, а в цей час ОСОБА_10 , скориставшись неможливістю потерпілої ОСОБА_11 чинити опір протиправним діям, відкрито заволодів полімерним пакетом, який був в руках потерпілої ОСОБА_11 , у якому знаходилось майно, яке належить потерпілій ОСОБА_11 , а саме:

- мобільний телефон «Alcatel», моделі 4024 D, в корпусі сірого кольору імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 1400 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , на рахунку якої грошових коштів не було, вартістю 20 гривень;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 ;

- банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Укрсоцбанк», видані на ім`я ОСОБА_11 , на рахунку яких грошових коштів не було, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1420 гривень.

Крім того, 26 червня 2017 року, о першій половині доби, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з території огороду присадибної ділянки, викрав майно належне потерпілому ОСОБА_12 , а саме:

- металевий бак об`ємом 400 літрів, вартістю 1500 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1500 гривень.

Крім того, 27 червня 2017 року, приблизно о 02 годині 40 хвилин, знаходячись на передньому пасажирському сидінні автомобілю марки «Ланос Сенс» темно-червоного кольору, д/з НОМЕР_4 , припаркованому біля супермаркету «АТБ» по вул. Героїв України в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з підлокітника зазначеного автомобіля, що розташований між водійським та переднім пасажирським сидіннями, викрав майно належне потерпілому ОСОБА_13 , а саме: планшет марки «Nomi», модель «CORSA CO 70010» в корпусі темно-сріблястого кольору імей1: НОМЕР_5 , імей2: НОМЕР_6 , вартістю 1479 гривень 96 копійок, в якому знаходилась карта пам`яті на 32 ГБ вартістю 400 гривень, сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_7 , вартістю 50 гривень, зазначений планшет знаходився у пластмасовому тримачі для планшету чорного кольору, марки «Cfr Unsversal Tablet Holder 360» вартістю 250 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 2179 гривень 96 копійок.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини останнього у вчинені вказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав та показав, що 14 березня 2017 року він перебував у квартирі по АДРЕСА_3 , де в ході вживання спиртних напоїв познайомився з ОСОБА_10 . В вечорі ОСОБА_10 запропонував йому піти до ломбарду та здати телефон. Кому належав той телефон, він не знає. З яких причин ОСОБА_10 його оговорює, він не знає.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими в установленому порядку доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, визнав повністю та показав суду, що в вечорі, 14 березня 2017 року, він йшов від сестри з мікрорайону, дійшов до БК «Шевченко», де зустрівся з ОСОБА_6 , з яким раніше познайомився, і вони разом пішли до магазину «Сільпо», де він купив пляшку солодкої води. Коли стояли біля входу в магазин «Сільпо», він побачив як потерпіла стояла біля банкомату, поклала гаманець в пакет і пішла в бік перехрестя з вул.Свердлова в м.Мелітополі. Вони з ОСОБА_6 пішли за потерпілою. На перехресті вони звернули на вул.Свердлова вниз і пройшовши через вул.Чернишевського, піднялись по вул.Дзержинського до перехрестя з пр. Б. Хмельницького в районі кафе «Форос». Там вони побачили, що потерпіла вже підійшла до п`ятиповерхового будинку, в якому розташований магазин меблів. Вони пішли за потерпілою, а коли вона повернула в прохід між будинками і підходила до першого під`їзду будинку, то він підбіг до потерпілої і вирвав у неї з рук пакет, при цьому ОСОБА_6 був неподалік - приблизно у трьох метрах від нього, і все бачив. Заволодівши пакетом, вони разом з ОСОБА_6 побігли звідти. Після того, як відбігли на значну відстань, подивилися у пакет і з`ясували, що в пакеті якісь папери, крупа, мобільний телефон «Alcatel», паспорт потерпілої, гаманець, в якому знаходяться кредитні картки. Мобільний телефон і гаманець вони забрали, а інше викинули. Гаманець, в якому не було грошей, також викинули біля будівлі адміністративних послуг по вул.Чернишевського в м.Мелітополі. Мобільний телефон вирішили здати в ломбард, але у них не було документів. Вони пішли до знайомої ОСОБА_6 на ім`я Рада, яку попросили здати мобільний телефон по її документах, викликали таксі і приїхали до ломбарду, де по документах Ради здали мобільний телефон за 500 грн, після чого розрахувались за таксі, в магазині АТБ купили алкогольні напої і пішли до Ради на квартиру по вул.Фрунзе, де стали розпивати спиртні напої.
Допитана потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що 14 березня 2017 року, приблизно о 21 годині 20 хвилин, вона пішла з роботи з БК «Шевченко» додому. Коли вона йшла додому, то помітила, що за нею йдуть двоє хлопців. Біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_4 на неї напали двоє молодих хлопців, один з яких високий, худорлявої статури, а другий менший зростом теж худорлявий, той, що високий, схопив її ззаду за шию рукою, а інший вирвав з рук пакет, після чого вони побігли від неї. У викраденому ними пакеті знаходилося належне їй майно, а саме: мобільний телефон «Alcatel», моделі 4024 D, в корпусі сірого кольору імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 1400 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , на рахунку якої грошових коштів не було, вартістю 20 гривень; її паспорт громадянина України; банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Укрсоцбанк», видані на її ім`я, на рахунку яких грошових коштів не було.
Показання обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 узгоджуються з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом під час судового розгляду, а саме:

- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15 березня 2017 року, з якого вбачається, що 14 березня 2017 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 , знаходилась по пр. Б. Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області, біля бібліотеки «Мальвіна», як двоє невідомих, відкрито заволоділи полімерним пакетом, в якому знаходилось: паспорт громадянина України на її ім`я, жіночій гаманець, в якому знаходились банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Укрсоцбанк» видані на ім`я ОСОБА_11 та мобільний телефон «Alcatel», в корпусі сірого кольору;
-інформацією ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» від 21 березня 2017 року, на запит Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, з якого вбачається, що перевіркою наявних закладів, облікових та реєстраційних даних відділення ломбарду, розташованого в м.Мелітополі Запорізької області, встановлено факт звернення 14 березня 2017 року до ломбарду ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка надала до ломбарду для оформлення фінансового кредиту схоже на зазначене у запиті майно, та отримання останньою кредиту в розмірі 500,00 грн;
- відомостями з протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 29 березня 2017 року, з якого вбачається, що в ломбарді «Капітал», розташованому за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, пр.Б.Хмельницького, 26, вилучено мобільний телефон «Alcatel», моделі 4024 D, в корпусі сіро-чорного кольору імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 ;
-специфікацією №1(прийняття закладу) ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» від 14 березня 2017 року №136-000026508, з якого вбачається, що ОСОБА_14 надала ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» під заставу мобільний телефон «Alcatel», моделі 4024 D, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 та отримала фінансовий кредит в розмірі 500,00 грн;
-постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 29 березня 2017 року, та розпискою до неї, згідно з якою, визнано речовими доказами мобільний телефон марки «Alcatel», моделі 4024 D, в корпусі чорно-сірого кольору імей1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 ;
-відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 квітня 2017 року та довідкою до нього, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 впізнала особу під №1, так як саме ця особа відкрито викрала її майно, а саме цей чоловік напав на неї ззаду та обхватив руками за тулуб. Впізнала особу за контуром обличчя, зачіскою, формою носу та зовнішніми ознаками і кольором волосся. На фото №1 зображено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 квітня 2017 року та довідкою до нього, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 впізнала особу під № 2, так як саме цей чоловік відкрито викрав її полімерний пакет. Впізнала особу за контуром обличчя, зачіскою, формою носу та зовнішніми ознаками і кольором волосся. На фото № 2 зображено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Проаналізувавши вищевказані докази, суд дав цим доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими та достатніми, і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. При цьому суд вказав у вироку, чому він приймає одні докази та відкидає інші, зокрема відкидає показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 .

Так, свідок ОСОБА_14 , будучи допитаною в суді першої інстанції показала, що у березні 2017 року вона мешкала разом з ОСОБА_6 у квартирі по АДРЕСА_5 . 14 березня 2017 року, приблизно о 21 годині 22 хвилин вона стояла з ОСОБА_6 біля АТБ, розташованого у торговому центрі «Квартал». Вони скупилися та стояли палили. До них підійшов ОСОБА_10 , якого вона раніше не знала, та запитав, чи є у неї паспорт та чи може вона здати до ломбарду мобільний телефон. Вона погодилася на його пропозицію за винагороду здати на свій паспорт мобільний телефон ОСОБА_10 , оскільки їй кортіло випити, а грошей в неї не було. Вони усі пішли до ломбарду напроти площі Перемоги в м. Мелітополі, де ОСОБА_10 і вона зайшли в приміщення ломбарду, а ОСОБА_6 залишився зовні, він до приміщення не входив. Вони здали мобільний телефон і ОСОБА_10 дав їй 100 гривень, які вона витратила на алкогольні напої.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до показань вказаного свідка, оскільки ці показання спростовуються не тільки показаннями потерпілої, письмовими доказами, а й показаннями обвинувачених ОСОБА_10 та самого ОСОБА_6 ..

При цьому, суд встановив, що свідок ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_6 перебували у близьких стосунках, тому свідок зацікавлена у сприятливому для обвинуваченого вирішенню справи.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України відносно нього є необґрунтованим, спростовуються сукупністю наведених вище доказів, а саме: показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої та дослідженими письмовими доказами.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 у своїх показаннях зменшує участь обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні через намагання допомогти останньому уникнути відповідальності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо не проведення органом досудового розслідування слідчих дій спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: протоколами пред`явлення особи для впізнання, згідно з якими, потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , як осіб які відкрито викрали її майно; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29 березня 2017 року, з якого вбачається, що в ломбарді «Капітал», розташованого за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, пр.Б.Хмельницького,26, вилучено мобільний телефон, який належав потерпілій.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що обвинувачений ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 під час досудового розслідування давали одні показання, а під судового розгляду в суді першої інстанції інші, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.95 КК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Так, суд першої інстанції заслухав безпосередньо показання обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 і надав їх показанням належну оцінку у сукупності з іншими доказами.
Підстав сумніватися в правдивості показань потерпілої, які є послідовними та узгоджуються з іншими доказами, колегія суддів не вбачає.

Той факт, що на місці вчинення правопорушення окрім ОСОБА_10 був саме ОСОБА_15 , підтвердив і обвинувачений ОСОБА_10 , а потерпіла як в ході досудового розслідування (при зверненні із заявою про кримінальне правопорушення, проведенні впізнання за фотокартками) так і при судовому розгляді вказувала на те, що у відкритому викраденні її майна брало участь два чоловіка, при цьому потерпіла описала зовнішність і роль кожного з них.

Таким чином, колегія суддів вважає, що всі доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , є безпідставними та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого ОСОБА_6 внаслідок м`якості, на переконання колегії суддів, також є непереконливими, через наступне.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості цих правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення волі, через невеликий термін, знов вчинив ряд умисних злочинів, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав активне сприяння в розкритті злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.186 КК України не на максимальний строк, але з реальним його відбуванням.

При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання із застосуванням положень ч.1 ст.70, за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції остаточне покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично враховані судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України та належним чином вмотивував свої висновки, і підстав для застосування більш суворого покарання не вбачає, оскільки призначене обвинуваченому за сукупністю злочинів остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з реальним його відбуванням, з врахуванням всіх обставин провадження (в т.ч. відсутністю тяжких наслідків від дій обвинуваченого), та відомостей про особу обвинуваченого, не можна вважати явно несправедливим.

Крім того, вимоги прокурора в апеляційній скарзі про необхідність врахування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 такої обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки зазначена обставина не інкримінувалась обвинуваченому органом досудового розслідування (відповідно до обвинувального акту), крім того, згідно з оскаржуваним вироком, попередні судимості обвинуваченого фактично враховані судом при призначені покарання.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч.2 ст.404 КПК України, вийти за межі поданих апеляційних скарг, та відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 період його попереднього ув`язнення з 06 липня 2017 року по 16 квітня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року, яким ОСОБА_6 , засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання період його попереднього ув`язнення з 06 липня 2017 року по 16 квітня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4