Ухвала
Іменем України

12 лютого 2019 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у смт.Слобожанське кримінальне провадження №0000204 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, останній раз вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року, покарання у виді арешту на строк 3(три) місяці, та звільнений по відбуттю покарання

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт з угодою про примирення та додатками до них відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, який відповідно до ухвали суду від 15 серпня 2018 року перебував у розшуку.

На виконання ухвали про привід з метою розгляду клопотання по обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 12 лютого 2019 року обвинувачений ОСОБА_4 був доставлений до суду.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений проти запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та просив суд обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та пояснив, що він не ухилявся від покладених на нього обов`язків, а перебував у м. Львів.

Вислухавши думку учасників процесу по заявленому клопотанню суд приходить до висновку, про можливість задоволення клопотання обвинуваченого з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як особисте зобов`язання забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже, враховуючи викладене, враховуючи наявність постійного місця проживання обвинуваченого, а також не доведення стороною обвинувачення ризику переховування обвинуваченого від судового слідства, суд вважає за можливе обрати обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 12 квітня 2019 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та номеру мобільного телефону.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, ніж особисте зобов`язання, а також накладено грошове стягнення у розмірі від 0, 25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на процесуального керівника в даному кримінальному провадження прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 .

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1