н/п 1-кп/490/296/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2018 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0004511, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Очаків, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 ;

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
14 жовтня 2017 року, близько 18-00 годин, в місті Миколаєві, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій асфальтованій проїзній частині вул. Московська зі сторони вул.Потьомкінської в напрямку вул.Великої Морської.
В цей же час, по проїздній частині вул.Великої Морської, яка є головною відносно проїздної частини вул.Московської, зі сторони вул.Соборної в напрямку вул.Малої Морської рухався автомобіль «MERCEDES- BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , де в якості пасажирів перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10
Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_3 при проїзді вищевказаного перехрестя нерівнозначних доріг, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами (далі ПДР України) та дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно це робити і мав таку можливість, не обрав швидкість, що забезпечує безпеку руху, перед початком перетину проїзної частини вул.Великої Морської, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не зупинився перед перетином проїздної частини вул.Великої Морської, не надав перевагу в русі автомобілю «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався зліва, в цей час проїздив вказане перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення передньою частиною свого транспортного засобу з правою задньою частиною автомобілю «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водієві автомобіля «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ключиці зі зміщенням, які згідно висновку експерта № 1749 від 22.11.2017 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що 14 жовтня 2017 року він керував транспортним засобом «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Московська зі сторони вул.Потьомкінської в напрямку вул.Великої Морської. В той же час, по вул.Великій Морській зі сторони вул.Соборної в напрямку вул.Малої Морської рухався автомобіль «MERCEDES- BENZ» під керуванням водія ОСОБА_5 . Перед перетином проїздної частини вул.Великої Морської він не зупинився, не надав перевагу в русі автомобілю «MERCEDES-BENZ» під керуванням ОСОБА_5 , який рухався зліва, внаслідок чого відбулось зіткнення передньою частиною свого транспортного засобу з правою задньою частиною автомобілю «MERCEDES-BENZ». Внаслідок ДТП водієві автомобіля «MERCEDES-BENZ» ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження. У вчиненому щиро кається.

Потерпіла ОСОБА_5 повідомила суду, що 14.10.2017 року приблизно біля 18 годин, вона керувала автомобілем Мерседес Спрінтер, пересікаючи вул.Велика Морська, на швидкості 50 км/год, дивилась, чи немає пішоходів, коли відчула удар у заднє праве колесо, автомобіль перевернувся. Внаслідок ДТП, що сталося за участю її транспортного засобу та автомобіля «ВАЗ 210994-20», під керуванням водія ОСОБА_3 вона отримала перелом лівої ключиці зі зміщенням. Витрати на лікування склали 18637,40 грн., також було пошкоджено автомобіль, вартість матеріального збитку склала 107667,94 грн. Моральну шкоду, яку їй завдано внаслідок вчинення вказаного злочину вона оцінила у 150000 грн. Вказані суми заподіяної шкоди вона просить стягнути із обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину за викладених вище обставин.
Наведені вище дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше не судимим, має певне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога, та у лікаря-психіатра не перебуває, як обставину, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді, підготовленої ст. інспектором Центрального районного сектору Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_11 , ризик вчинення повторного кримінального правопрушення обвинуваченим оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення чи обмеження волі можливе і не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням викладеного, враховуючи думку потерпілої, яка призначення покарання залишає на розсуд суду, не наполягає на суворій мірі покарання, та думку представника органу пробації, який вважає, що виправлення особи без позбавлення чи обмеження волі можливе і не становить високої небезпеки для суспільства, наявність обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами, яке вважає таким що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат Міської лікарні №3 м.Миколаєва на лікування потерпілої ОСОБА_5 шляхом стягнення з обвинуваченого 4493,88 грн. підлягає задоволенню.
Так, згідно довідки бухгалтерії МЛ №3 м.Миколаєва від 29.11.2017 року, вартість лікування ОСОБА_5 у травматологічному відділенні МЛ №3 м.Миколаєва з 17.10.2017р. по 23.10.2017р. склала 4493,88 грн.
Згідно ст. 1206 ч.1,3 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п.п.2,3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993р., сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Відповідно до ч.1 ст.89 п.3 а) Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на: 3) охорону здоров`я: а) амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні).
Згідно ст. 103-4 Бюджетного кодексу України, зазначено, що фінансування закладів охорони здоров`я місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету.
Оскільки фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, тому витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоров`я.
Таким чином, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, згідно вимог ст.1206 УЦК України, мають бути стягнені на користь держави в особі Міської лікарні №3 м.Миколаєва.
Обвинувачений із позовом прокурора згоден, судом роз`яснені наслідки визнання позову.
Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Потерпіла ОСОБА_5 також звернулась до суду із позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 та просить стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 141757,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 150000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок ДТП, що сталась з вини обвинуваченого ОСОБА_3 , їй були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому ключиці, струсу мозку. На лікування, в тому числі на проведення операції вона понесла матеріальні витрати у розмірі 18637,40 грн. Крім цього, внаслідок вказаної ДТП, було пошкоджено транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав її батьку, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження під час ДТП склала 107667,94 грн., вона понесла витрати, пов`язані із вартістю послуг евакуатора у розмірі 2300 грн., за проведення експертизи - 2000 грн., із наданням послуг по зберіганню транспортного засобу на штрафмайданчику - у розмірі 1152 грн., понесла витрати за надання правової допомоги у розмірі 10000 грн. Всього їй завдана матеріальна шкода у розмірі 141757,34 грн.
Крім того, позивач зазначила, що спричиненими їй тілесними ушкодженнями та внаслідок нервового зриву, смертю її батька ОСОБА_12 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), їй було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень при ДТП, а потім смертю батька, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. Відчуття, що вона ледь не загинула в ДТП, похитнуло її колишню впевненість в подальшій безпеці та цілісності.

Заподіяну їй моральну шкоду вона оцінила у 150000 грн., яку просить стягнути із відповідача.

Однак, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, яким керував обвинувачений ОСОБА_3 - «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "СК "Провідна", згідно полісу №АК /2033618 від 02.12.2016 року.
Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Із пояснень потерпілої та обвинуваченого слідує, що страхова компанія була повідомлена про ДТП.
При цьому потерпіла зазначила, що вирішувати питання із страховою компанією вона буде після постановлення вироку по справі, а на даний час просить суд стягнути із обвинуваченого заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок, який суд повинен врахувати при вирішенні спору із подібних відносин:

"У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)."
Як слідує із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "СК "Провідна", що підтверджується полісом №АК 2033618 від 02.12.2016 року.
Таким чином, зазначений цивільний позов не підлягає задоволенню, як заявлений передчасно, оскільки потерпіла ще не зверталась до страхової компанії за страховим відшкодуванням. У випадку недостатності суми страхового відшкодування, потерпіла не позбавлена можливості звернутись із відповідними позовними вимогами до ОСОБА_3 .
Понесені позивачем процесуальні витрати не підлягають відшкодуванню у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.
Речові докази відсутні.
Понесені процесуальні витрати у зв`язку із залученням експертів, відповідно до ст. 124 КПК України, в загальній сумі 6729,60 грн. - підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави, в осоібі Міської лікарні №3 міста Миколаєва (р/р 4448 ГУ ДКСУ у Миколаївській області МФО 826013 ) кошти, витрачені на лікування потерпілої ОСОБА_5 в сумі 4493,88 грн.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у зв`язку із залученням експертів в загальній сумі 6729,60 грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1