У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001979

за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Бердичівського району Житомирської області, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.345 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України на підставі ст. 48 КК України в зв`язку із зміною обстановки.

Затверджено мирову угоду між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 , відповідно до умов якої ОСОБА_6 зобов`язався відшкодувати ОСОБА_8 майнову та моральну шкоду у сумі 8000 грн. у строк до 13 квітня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 8000 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Закрито провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незаконне застосування ст. 48 КК України.

Зазначає, що ст. 48 КК України передбачає дві альтернативні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрату діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки і втрату особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.

Вказує, що згідно з ч. 3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільнює підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, суд першої інстанції лише навів обставини, які позитивно характеризують особу після вчення злочинів, і могли бути враховані лише при призначенні йому покарання, а обставин про те, що обстановка зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення обвинуваченим нових злочинів, та в чому проявилась зміна обстановки, яка зумовила втрату суспільної небезпечності вчиненого діяння або внаслідок чого винна особа перестала бути суспільно небезпечною судом не наведено.

Зазначає, що відповідно до положень статті 48 КК України особу, може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Однак, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 вчинив два злочини, передбачені ч.2 ст.345 та ч.1 ст. 122 КК України, які мають реальну сукупність.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 11.04.2014 р., близько 12.40 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля трамвайної зупинки по вул. Потьомкінській в м.Миколаєві, безпідставно наніс один удар рукою в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 , який рухався йому на зустріч на своєму мопеді. Внаслідок спричиненого удару, потерпілий разом з мопедом впав на асфальтовану поверхню та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з переломом 7-го ребра з ліва по лінії лопатки, забій легені, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном понад 21 день, та не є небезпечними для життя.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, 11.04.2014 р., близько 12 год 45 хв, ОСОБА_6 вів себе не належним чином, а саме висловлювався нецензурною лайкою і махав руками перед громадянами. Працівники міліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зробили зауваження ОСОБА_6 , намагаючись припинити неправомірні дії останнього, та попередили про припинення противоправних дій. ОСОБА_6 агресивно відреагував на зауваження працівників міліції, та знаходячись біля ОСОБА_9 схопив його за передню частини бушлату і відірвав планку з нього, потім наніс останньому удар рукою в область грудної клітини, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції тіла грудини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ці дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Посилаючись на те, що на час розгляду справи внаслідок зміни обстановки ОСОБА_6 перестав бути суспільно небезпечним, на підставі ст. 48 КК України суд першої інстанції звільнив його від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрив.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, про що подав письмове клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 48 КК України та роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності за ст.48 КК України можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», однією з умов звільнення від кримінальної відповідальності з передбачених у ст. 48 КК України, є вчинення особою злочину вперше. Тому, особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність чи рецидив злочинів, не можна звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України.

Зазначені вимоги закону судом не дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинив два злочини, передбачені ч.2 ст. 345 та ч.1 ст. 122 КК України, які утворювали реальну сукупність, що виключає можливість звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України.

Тобто, в цій частині є слушними доводи прокурора про необґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.

Проте, під час апеляційного розгляду кримінального провадження встановлено інші підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Так, кримінальні правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 щодо умисного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , яке передбачено ч.1 ст. 122 КК України, та умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, мало місце 11.04.2014 р, тобто з дня вчинення злочину минуло більше 5 років.

Обидва кримінальні правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Тобто, обвинувачений має бути звільнений від кримінальної відповідальності за вказані злочини в зв`язку з закінченням строків давності на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України.

Згідно вимогам п. 1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 висловив прохання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та подав до суду письмове клопотання.

З огляду на наведене, подана апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки містить вимогу про скасування ухвали суду першої інстанції. Але, ухвала підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з інших підстав, ніж зазначено в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 410, 417, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 345 КК України, та провадження у справі закрито, скасувати, та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.345 КК України закрити з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3