провадження № 1-кс/631/335/18
справа № 631/1343/18
УХВАЛА
29 листопада 2018 року селище міського типу Нова Водолага
Слідчий суддя Нововодолазького районного суду Харківської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,
власника майна ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
Власником велосипеду марки «Україна» синього кольору, з чоловічою рамою, номер рами « НОМЕР_3 » має металеві бризговики синього кольору, в задній частині має металевий багажник синього кольору, сидіння шкіряне темно-коричневого кольору, є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .
У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що зазначені речі мають статус тимчасово вилученого майна, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно для запобігання можливості його приховування. пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, використання
Слідчий, що подав клопотання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Власник велосипеду марки «Україна» - ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Приймаючи до уваги той факт, що слідчим суддею створені необхідні умови для реалізації учасниками провадження, їх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання явки слідчого та власника велосипеду обов`язковою, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання у відсутності останніх.
Власник автомобіля ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 , у судовому засіданні проти клопотання слідчого заперечували. Однак у ході розгляду клопотання захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 зазначив, що з метою об`єктивного здійснення досудового розслідування можливо застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, враховуючи, що його клієнт є особою похилого віку та інвалідом ІІІ групи, поклавши на власника автомобіля обов`язок зберігання арештованого майна. Відносно вирішення питання про накладення арешту на велосипед марки «Україна» - поклався на розсуд суду.
Заслухавши пояснення власника тимчасово вилученого майна автомобіля та його захисника, дослідивши надані суду документи, при вирішенні питання про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, а тому клопотання про арешти майна підлягає частковому задоволенню.
Так, ч. 4 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності.
Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Таким чином, слідчий суддя, при вирішені питання щодо арешту майна, враховує наслідки для власника та володільця, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає доцільним накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль та велосипед шляхом позбавлення права власників майна та володільця на відчуження та розпорядження ним, що не позбавляє останніх права користування цим майном.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 132, 170 173, 175, 309, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України, суддя
Накласти арешт на майно, яке вилучене під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , яке має статус тимчасово вилученого майна, а саме на:
- велосипед марки «Україна» синього кольору, з чоловічою рамою, номер рами « НОМЕР_3 », має металеві бризговики синього кольору, в задній частині має металевий багажник синього кольору, сидіння шкіряне темно-коричневого кольору, що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження велосипеду, власника та особи, яка фактично користувалась зазначеним велосипедом.
Покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язок забезпечити його зберігання, попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 Кримінального кодексу України.
Велосипед марки «Україна» синього кольору, з чоловічою рамою, номер рами « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , віддати на зберігання під розписку останньому.
Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язок забезпечити його зберігання, попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 Кримінального кодексу України.
На час арешту майна заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вчиняти будь які дії, спрямовані на відчуження та розпорядження арештованим майном.
В іншій частині клопотання відмовити.
Відповідальність за виконанням ухвали покласти на слідчого слідчого відділу Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управляння Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 03 грудня 2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1