Ухвала
Іменем України
13 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 602/253/14-к

провадження № 51-9716 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 веренся 2018 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
встановив:
Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 315 Кримінального кодексу України (далі КК) та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено ним. ОСОБА_4 засуджено за частиною 2 статті 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 20 липня 2013 року по 29 грудня 2015 року, включно.

Також цим вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено за частиною 2 статті 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_5 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 20 липня 2013 року по 26 липня 2013 року, включно.
Також цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засуджено за частиною 2 статті 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Відповідно до частини 1 статті 71 КК ОСОБА_6 до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2012 року, яке переведено на підставі статті 72 КК у більш суворий вид покарання, у виді 3 місяців позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначено йому остаточне покарання у виді 6 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна (відповідно до змісту вироку).
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_6 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 20 липня 2013 року по 29 липня 2013 року, включно.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту їх затримання після звернення вироку до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року в частині засудження ОСОБА_4 за частиною 2 статті 307 КК, ОСОБА_5 за частиною 2 статті 307 КК, ОСОБА_6 за частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 309 КК скасовано, а кримінальне провадження щодо них закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості осіб та вичерпання можливості їх отримання. Вирок районного суду в частині виправдання ОСОБА_4 за частиною 2 статті 315 КК через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення залишено без зміни.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.
Зокрема, у своїй касаційній скарзі прокурор, вказуючи на те, що суд апеляційної інстанції неправомірно визнав недопустимими протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зазначає лише зміст нормативних актів про порядок їх розсекречення, однак не зазначає їх вплив на оскаржуване судове рішення.
При цьому в мотивувальній частині касаційної скарги прокурор вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, однак у прохальній її частині посилається також і на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим допустив неузгодженість своєї позиції.
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 веренся 2018 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3