Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальні провадження № 0011616, № 0007026 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Миронівка Київської області, громадянина України,

без зареєстрованого місця проживання, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Миронівського районного суду Київської області

від 30.12.2000 року за ч.2 ст.2296 КК України 1960 року

на 2 роки позбавлення волі;

2) вироком Миронівського районного суду Київської області

від 30.03.2004 року за ч.2 ст.307 КК України на підставі ст.71 КК України

на 5 років 1 місяць позбавлення волі;

3) вироком Апеляційного суду Житомирської області від 18.08.2009 року

за ч.2 ст.309 на підставі ст.ст.71, 72 КК України

на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

4) вироком Миронівського районного суду Київської області

від 30.09.2013 року за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 15.09.2015 року

звільнення від відбування покарання скасовано,

ухвалою Березанського міського суду Київської області від 16.11.2016 року

звільненого умовно-достроково на 2 місяці 19 днів,

__________________________________________________
Справа № 11-кп/824/937/2019
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувати до нього положення ст.75 КК України і звільнити від відбування покарання з випробуванням.

При цьому вказує, що погоджується з рішенням суду, щиро кається, повністю змінив погляди на життя, і просить взяти до уваги, що на даний час перебуває у реабілітаційному християнському центрі, відвідує церкву, бере участь у соціальних служіннях різних напрямків як волонтер тощо. Також вважає, що суд першої інстанції не врахував відсутність до нього претензій з боку потерпілих, беззаперечне виконання покладених обов`язків при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, процесуальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжки та замах на крадіжку чужого майна за наступних обставин.

29 вересня 2017 року о 13 годині 30 хвилинОСОБА_6 , знаходячись у магазині Фуршет, розташованому на вул. Старовокзальній, 23 в м. Києві, з метою повторного таємного викрадення чужого майна взяв з полиці упаковку розчинної кави Jacobs Monarch вартістю 217 гривень 12 копійок, з якої зірвав спеціальних захисний пристрій і поклав собі під кофту. Після цього ОСОБА_6 , не розрахувавшись за викрадений товар, пройшов лінію кас і вийшов з магазину, чим завдав ДП Рітейл Центр майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 2 жовтня 2017 року о 12 годині 05 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у магазині Фуршет, розташованому на вул. Старовокзальній, 23 в м. Києві, з метою повторного таємного викрадення чужого майна взяв з полиці п`ять плиток шоколаду Milka bubbles і три плитки шоколаду Milka Полуниця та Крем загальною вартістю 183 гривні 67 копійок, які поклав собі під кофту, не розрахувавшись за товар, пройшов лінію кас і направився до виходу з магазину. Але злочин ОСОБА_6 не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий охороною магазину.

Крім того, 25 червня 2018 року близько 12 годині 30 хвилин ОСОБА_6 знаходячись на Центральному залізничному вокзалі в м. Києві, зустрів раніше незнайомого ОСОБА_8 , з яким поблизу зупинки трамваю, розташованої на вул. Пестеля, 13 в м. Києві, вживав спиртні напої. О 13 годині 30 хвилин, коли ОСОБА_8 заснув, ОСОБА_6 з метою повторного таємного викрадення чужого майна впевнився, що за ним ніхто не спостерігає, зняв з тулуба ОСОБА_8 шкіряну сумку, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій знаходились мобільний телефон Lenovo вартістю 683 гривні 33 копійки з sim-карткою оператора Vodafon, навушники Nomi вартістю 225 гривень, платіжна картка ПриватБанк, грошові кошти в сумі 69 гривень. Після цього ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 973 гривні 33 копійки.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; та за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу винного, який раніше судимий, має місце проживання, посередньо характеризується, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття і обставину, що його обтяжує, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі.

Саме таке покарання як за видом, так і за розміром, який є близьким до мінімального, а також із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, який є більш сприятливим до обвинуваченого при призначенні покарання за сукупністю злочинів, є справедливим і, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

І навіть позитивна характерника і клопотання Київського Християнського Благодійного Фонду Наріжний Камінь не є переконливими доказами того, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання.
Відсутність претензій з боку потерпілих, про що зазначає ОСОБА_6 , пояснюється виключно тим, що він двічі затримувався з викраденим майном, яке повернуто.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що обвинувачений неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, і до нього вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке в подальшому було скасовано у зв`язку з невиконанням покладених на нього судом обов`язків.

Тому підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 25.06.2018 року ОСОБА_6 був затриманий як особа, підозрювана у вчиненні злочину, і звільнений після застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року. А тому у строк відбування покарання за вказаним вироком йому слід зарахувати попереднє ув`язнення за правилами, передбаченими ст.72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 червня 2018 року по 27 червня 2018 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3