Справа № 611/250/19
Провадження № 1-кп/611/37/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Барвінкового кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Охримівка, Вовчанського району Харківської області, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, раніше судимої 15.03.2018 Барвінківським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 100 годин громадських робіт, 04.06.2018 знята з обліку за відбуттям покарання, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою; АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ст. 190 ч. 2 КК України, за таких обставин.

В січні 2019 року, точну дату та час встановити не видалось можливим, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 укласти договір оренди належної останній земельної ділянки площею 6,2693 га, кадастровий номер :01:000:0408, яка розташована на території Подолівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

Достовірно знаючи про те, що належна їй вказана земельна ділянка згідно договору оренди від 15.02.2017 передана нею в оренду ТОВ «Агрофірма «Барвінок» строком на 7 років, ОСОБА_4 погодилася з пропозицією ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, переконавши ОСОБА_5 в добросовісності своїх намірів, при цьому не маючи наміру та можливості укласти договір оренди земельної ділянки, шляхом обману запропонувала останньому передати їй гроші в сумі 3000 гри. в рахунок майбутньої орендної плати за земельну ділянку. ОСОБА_5 погодився з пропозицією ОСОБА_4 та передав їй грошові кошти в сумі 3000 грн.

Зазначеними протиправними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 3000 грн.

Вказаними коштами ОСОБА_4 розпорядилася на власний розсуд, витративши їх на власні потреби.

Допитана як обвинувачена, ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому їй злочині визнала повністю і дала показання щодо обставин скоєного нею злочину так, як це викладено вище.

Роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України та вислухавши їх думку щодо можливості її застосування, враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, вважає за можливе у відповідності зі ст. 349 ч. 3 КПК України обмежити дослідження доказів у провадженні допитом обвинуваченої ОСОБА_4 і дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу обвинуваченої, та не досліджувати інші докази щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, і кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за статтею 190 ч. 2 КК України.

Призначаючи вид і міру покарання, суд ураховує положення Загальної частини КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують її покарання, відсутність обставин, що обтяжують її покарання.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено: ОСОБА_4 раніше судима, не працює, проживає одна, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, у вчиненому кається.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає її щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання, передбачене санкцією статті 190 ч. 2 КК України, у виді позбавлення волі, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, і яке буде відповідати принципу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справах «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) та «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують її покарання, відсутність обставин, що обтяжують її покарання, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування нею покарання і звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку 1 рік, який, на думку суду, є достатнім для того, щоб засуджена в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення, і покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, необхідних і достатніх для її виправлення і попередження нових злочинів.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 374 - 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 190 ч. 2 КК України, і призначити їй покарання за цією статтею 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо вона на протязі іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, і згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на неї обов`язки періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації, повідомляти вказаний орган про зміну свого місця проживання та роботи і не виїжджати за межі України без погодження з вказаним органом, необхідні і достатні для її виправлення і попередження нових злочинів.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1