Провадження № 11-кп/4820/91/19
Категорія: ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0005320 від 20 серпня 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмельницького, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітня дитина, працюючого директором ТОВ «Карпати автоцентр», жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 10000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування завданої останньому моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_8 19 серпня 2016 року близько 23 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні пивного пабу «Наше пиво», що по вул. Проскурівській, 71 в м. Хмельницькому, вчинив хуліганство за наступних обставин.
Так, у вищевказаному місці та час ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до барної стійки та сів за стілець, поруч з яким сидів ОСОБА_9 .. Останній попросив ОСОБА_8 пересісти на інший стілець, мотивуючи це тим, що біля нього сидять його знайомі, які на деякий час вийшли на вулицю. ОСОБА_8 , реагуючи на прохання ОСОБА_9 агресивно, діючи зухвало, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, схопив стілець та умисно кинув його в ОСОБА_9 , після чого взяв інший стілець та знову кинув його і попав в ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, у вигляді крововиливу м`яких тканин та садна шкіри грудної клітки справа.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати, у зв`язку з незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям відповідно до ст. 45 КК України, кримінальне провадження відносно нього закрити. Вказує, що він щиро розкаявся після вчинення злочину та активно сприяв його розкриттю, що підтверджується обвинувальним актом. Зазначає, що під час судового слідства потерпілий не заперечував, що він намагався відшкодувати завданні збитки. Вважає, що вказані обставини в своїй сукупності відповідають підставам за умови, яких може бути застосовано ст. 45 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість рішення суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому у відповідності до положень ч.1 ст. 404 КПК України, в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно роз`яснень у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям ст. 45 КК України можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.

Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення.

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 296 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Зі змісту вироку суду першої інстанції слідує, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині визнав частково, заперечуючи вчинення саме хуліганських дій та у вчиненому не розкаявся і заподіяну шкоду не відшкодував.

Крім того, колегією суддів враховано, що обвинувачений не сприяв органу досудового розслідування у встановленні невідомих їм обставинам справи та суду у розгляді кримінального провадження у розумні строки, що підтверджується: ухвалою про примусовий привід обвинуваченого від 19.12.2016 року (а.к.п.44), ухвалою про повторний примусовий привід останнього від 29.12.2016 року (а.к.п.48), рапортами працівників поліції (а.к.п. 57, 59), телефонограмами про повідомлення про дату та час судових засідань ОСОБА_8 , ухвалою про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_8 від 13.01.2017 року (а.к.п.63). Дане свідчить про ухилення останнього від кримінальної відповідальності, як наслідок судовий розгляд провадження тривав понад рік, а фактичні обставини, кримінального провадження встановлені на підставі зібраних досудовим розслідуванням та досліджених судом першої інстанції доказах.

Зазначена позиція ОСОБА_8 не свідчить про його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, що є обов`язковими умовами для застосування ст. 45 КК України.

Таким чином, колегією суддів, не встановлено обставини, які б давали підстави для висновку про те, що обвинувачений надав органу досудового розслідування допомогу у встановленні невідомих обставин, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв у розкритті злочину.

Отже посилання апелянта на те, що він щиро розкаявся після вчинення злочину та активно сприяв його розкриттю, не підтверджуються матеріалами провадження.

Твердження обвинуваченого, що він намагався відшкодувати завданні потерпілому збитки, колегією суддів перевірені проте, враховуючи, що відшкодування шкоди обвинуваченим на користь потерпілого відбулося під час перерви в судовому засіданні апеляційної інстанції, яка була оголошена з цією метою, приходить до висновку про відсутність ще однієї з умов, яка є підставою для застосування ст. 45 КК України, а саме повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Проаналізувавши вищезазначені обставини кримінального провадження та за відсутності сукупності всіх визначених ст. 45 КК України підстав, колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про можливість звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості. За таких обставин у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого належить відмовити.

На підставі наведеного та керуючись 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: