Провадження №1-кс/554/23/2019
УХВАЛА
іменем України

08 січня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, в порядку ст.303 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2018 року заявник ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР в порядку ст.303 КПК України (поштове відправлення від 21.12.2018 року). В обґрунтування скарги заявник вказує, що 07.12.2018 року Державним бюро розслідувань отримано заяву ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 01.12.2018 року за фактом зловживання своїм службовим становищем, невиконанням належним чином своїх службових обов`язків прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , що потягло за собою наслідки у виді незаконного звільнення засудженого від відбуття покарання. 18.12.2018 року заявник отримала листа Державного бюро розслідувань від 10.12.2018 року, у якому зазначено, що її заява в порядку ст.214 КПК України направлена до Територіального управління Державного бюро розслідування у м.Полтаві, яку останнім було отримано 20.12.2018 року. Однак, відповіді за результатами даного звернення ОСОБА_3 не отримала, витягу з ЄРДР їй не направлено. Вважає, що подана заява містить виклад обставин, що свідчать про вчинене кримінальне правопорушення. На підставі викладених у скарзі доводів, заявник просить скаргу задовольнити та зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Полтаві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 20.12.2018 року.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 , її представник адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали, просили скаргу задовольнити у повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_5 у судовому засіданні зі скаргою не погодився, заперечував та просив відмовити у задоволенні скарги повністю.

Заслухавши заявника, представника заявника та слідчого, дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає відмовити у задоволенні скарги з таких підстав.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається з матеріалів скарги, та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 на адресу Державного бюро розслідувань направила заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст.364 КК України, від 01.12.2018 року (а.с.3-4).

Відповідно до змісту вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_3 02.11.2018 року зверталась до прокуратури Полтавської області про порушення кримінального провадження за фактом недбалого виконання своїх службових обов`язків прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 при розгляді справи в Полтавському районному суді Полтавської області за клопотанням засудженого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України про застосування акту амністії.

Ухвалою суду від 05.10.2017 року засудженого ОСОБА_7 звільнено від покарання у вигляді позбавлення волі на підставі п.є ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію 2016 року» за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.11.2016 року та звільнено від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вказувала, що у судовому засіданні брав участь прокурор ОСОБА_6 , який не заперечував проти застосування до засудженого акту амністії. Разом з тим, на думку ОСОБА_3 , прокурор не перевірив ту обставину, чи є ОСОБА_7 єдиним працездатним сином ОСОБА_8 , внаслідок чого засуджений ОСОБА_7 був незаконно звільнений від відбуття покарання внаслідок застосування акту амністії, в той час, як у останнього є рідний брат, і це суперечить умовам застосування амністії відносно такої особи. Крім того, заявник вказувала, що у діях прокурора вбачаються ознаки кримінального правопорушення, за яке передбачено відповідальність ст.364 КК України.

На вказане звернення прокуратурою Полтавської області листом від 14.11.2018 року повідомлено про відсутність підстав притягнення прокурора ОСОБА_6 до відповідальності. ОСОБА_3 зазначає, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України вона була визнана потерпілою, але оскарження ухвали суду про застосування акту амністії до ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не мало для неї результату та апеляційну скаргу було повернуто з мотивів того, що не має права на оскарження вказаного рішення, оскільки таким правом наділений прокурор. З урахуванням викладеного у заяві від 01.12.2018 року ОСОБА_3 просила порушити кримінальне провадження за вищевказаним фактом за ознаками ст.364 КК України, про що внести відомості до ЄРДР.

Проте відомості, викладені в заяві про вчинення кримінального правопорушення від 01.12.2018 року, до теперішнього часу до ЄРДР не внесені.

Згідно з ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник ОСОБА_3 вказувала на те, що, на її думку, зазначені в заяві дії особи підлягають кваліфікації за ст.364 КК України.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення злочину прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

В даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Крім того, доводи заяви ОСОБА_3 зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями прокурора, і, опосередковано, рішеннями суду (ухвалою Полтавського районного суду від 05.10.2017 року; ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.11.2018 року), що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.

Таким чином, доводи заявника у заяві від 01.12.2018 року є її особистою оцінкою дій вказаної особи і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

У зв`язку з цим, органом досудового розслідування в межах компетенції заявнику було надано відповіді та роз`яснення.

Так, Державним бюро розслідувань було направлено листа №Р-162/КП/2.1-18 від 10.12.2018 року про направлення звернення ОСОБА_3 в порядку ст.214 КПК України за належністю до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві (а.с.5, 20).

Листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, №1132/02-1 від 21.12.2018 року на заяву ОСОБА_3 від 01.12.2018 року надано відповідь, згідно якої повідомлено про відсутність підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, оскільки заява не містить достатніх відомостей щодо вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України (а.с.25).

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про прокуратуру» здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України.

Згідно з п.5 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_3 вважає заяву від 01.12.2018 року повідомленням про вчинення посадовою особою Полтавської місцевої прокуратури злочину, передбаченого ст.364 КК України, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного злочину. А тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Полтаві, не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.

Згідно вимог ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 01.12.2018 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 309, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, в порядку ст.303 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1