КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005845, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Зам`янка Кам`янсько-Дніпровського району, Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2008 року за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 261, ст. 69 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна; вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 391, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі, 25 листопада 2014 року звільненого по відбуттю покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 27 червня 2017 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, повторно, яке завдало великої матеріальної шкоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 289 КК України, за таких обставин.

21 травня 2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 спільно з особою №1 та особою №2, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, на автомобілі марки "Фіат Добло", державний номерний знак НОМЕР_1 , їхали по житловому масиві «Сирець» у м. Києві. Проїжджаючи по вулиці Івана Гонти, в м. Києві, навпроти будинку №3-А, останні звернули увагу на автомобіль марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який несподівано зупинився серед дороги, унаслідок чого виник затор. Особа №1, який керував автомобілем марки «Фіат Добло», зупинився та разом з ОСОБА_6 і особою №2 вийшли з автомобіля, щоб з`ясувати причини зупинки автомобіля марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_8 .
Після цього, на прохання ОСОБА_8 , у якого в бензобаку закінчилось пальне, вони допомогли йому відкотити автомобіль з проїжджої частини дороги. ОСОБА_8 в якості подяки придбав ОСОБА_6 , особі №1 та особі №2 пиво, яке вони вчотирьох випили.
У подальшому, 21 травня 2015 року, близько 17 години 20 хвилин, ОСОБА_8 пішов з місця події у невідомому напрямку і в цей час у нього з рук випали ключі з брелоком сигналізації від його автомобіля марки «Honda CR-V». ОСОБА_6 підняв із землі ключі з брелоком сигналізації від вказаного автомобіля, про що повідомив особу №1 та особу №2.
В цей же день, 21 травня 2015 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3-А, у ОСОБА_9 , особи №1 та особи №2, які зрозуміли, що ОСОБА_8 відійшов у невідомому напрямку та залишив без нагляду своє майно, а саме автомобіль марки «Honda CR-V», виник злочинний умисел, направлений на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом.
Розуміючи, що в бензобаку автомобіля марки «Honda CR-V» закінчився бензин, особа №1 спільно із особою №2 на автомобілі марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , рушили на невстановлену автозаправну станцію, де придбали 5 літрів бензину, повернулись за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3-А, де на них чекав ОСОБА_6 .
Заправивши автомобіль, особа №1 сів за кермо автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , а ОСОБА_6 сів на переднє пасажирське сидіння. Після цього, особа №1 за допомогою ключа, який йому передав ОСОБА_6 , увімкнув двигун автомобіля марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , та незаконно, повторно, заволодівши даним транспортним засобом вартістю 332780 гривень, який належить ОСОБА_8 , поїхав за адресою: м. Київ, вул. Парникова, 16.
Особа №2, який діяв у групі з особою №1 та ОСОБА_10 , та дії якого були об`єднані спільним злочинним умислом, направленим на незаконне повторне заволодіння транспортним засобом, на автомобілі марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , поїхав вслід за ними.
В подальшому, ОСОБА_11 , особа №1 та особа №2 розпорядились автомобілем марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 332780 гривень, який належить ОСОБА_8 , на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 шкоду в сумі 332780 гривень, що є великим розміром.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначав, що суддя місцевого суду не надав належну оцінку обставинам справи, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 у день вчинення кримінального правопорушення керував автомобілем «Honda CR-V» у стані сильного алкогольного сп`яніння, у результаті чого не міг адекватно оцінювати дорожню обстановку та керувати своїми діями, зупинив автомобіль на проїзній через закінчення палива та не вжив заходів для усунення створеної ним перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.
Після цього, потерпілий покинув керований ним автомобіль, та виявив його відсутність лише наступного дня. ОСОБА_12 повідомив працівникам поліції про незаконне заволодіння його автомобілем ймовірно особами, які допомагали йому змістити автомобіль з проїзної частини. При цьому, потерпілий не бачив, хто саме заволодів транспортним засобом.
Апелянт зазначав, що він був присутнім біля автомобіля ОСОБА_12 , та допомагав потерпілому змістити автомобіль на тротуар. Після цього покинув місце події, та згодом дізнався про незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого.
Крім того, вказував на те, що факт вилучення за адресою його тимчасового місця проживання документів на викрадений автомобіль не є доказом його винуватості у кримінальному правопорушенні. Зазначав, що такі документи вилучено в кімнаті, яку винаймали інші особі в спільно орендованій з ним квартирі, та про наявність таких документів йому не було відомо.
У судове засідання потерпілий ОСОБА_8 повторно не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності з потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі обвинуваченого, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу за наведених у них обставин, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Систематичний аналіз норм особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або закопаного користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Закінченим злочин вважається з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета. Проте вона в законі не конкретизована, чим підкреслюється, що змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі.

Особливо кваліфікуючими ознаками злочину є вчинення його: 1) у поєднанні з насильством, небезпечним для життя або здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства; 2) організованою групою; 3) щодо транспортного засобу, вартість якого на момент заволодіння ним у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (ч. З ст. 289).

Згідно частин 1, 3 примітки до вказаної статті, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Відповідно до частин другої і третьої цієї статті матеріальна шкода визнається значною у разі заподіяння реальних збитків на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою - у разі заподіяння реальних збитків на суму понад двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення,та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що 21 травня 2015 року він, керуючи у м. Києві належним йому на праві власності автомобілем «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по вул. О.Теліги та звернув на вул. І.Гонти, де зупинився, оскільки в автомобілі закінчилось пальне. Позаду його автомобіля зупинився мікроавтобус, з якого вийшло три чоловіки, серед яких був і ОСОБА_11 , які відкотили його автомобіль на тротуар, метрів на 10-15 від місця його зупинки. ОСОБА_6 також штовхав його автомобіль. При цьому, у нього випали ключі від автомобіля, які підібрав хтось з чоловіків. Після цього чоловіки повідомили йому, що потрібно заплатити за їх допомогу. Вони мали з собою пляшку горілки та пива, які вони випили разом вчотирьох, у тому числі і з ОСОБА_10 . Після вживання алкогольних напоїв йому стало погано, запаморочилась голова, він погано усвідомлював свої дії. Залишивши автомобіль на тротуарі, він попрямував на автозаправну станцію за пальним, у той час як чоловіки разом з ОСОБА_6 залишились біля його автомобіля. Повернувшись приблизно через дві години, він виявив відсутність автомобіля, документів на автомобіль та водійського посвідчення. Наступного дня він звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо незаконного заволодіння його транспортним засобом «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 332780 грн. Викрадений у нього автомобіль до цього часу йому не повернуто /том 1, а.с.к.п. 97-100/.

Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він був запрошений у якості понятого при проведенні слідчих дій - пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_8 та при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 . У ході пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 для впізнання чотирьох чоловіків, ОСОБА_8 вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка причетна до незаконного заволодіння його автомобілем марки «Honda CR-V».

Під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , у присутності його захисника, ОСОБА_6 на місті вчинення злочину відтворив обставини вчинення злочину, показав, де знаходився автомобіль потерпілого на проїзній частині та як вони з іншими особами відкотили автомобіль на тротуар. Підозрюваний показав місце, де він з іншими двома чоловіками та потерпілим вживали алкогольні напої, після чого потерпілий загубив ключі від автомобіля та пішов від автомобіля, а ОСОБА_6 разом з іншими двома чоловіками заправили автомобіль «Honda CR-V» пальним, привели двигун до руху, та заволоділи автомобілем, катаючись на ньому по місту, а через деякий продали час автомобіль невідомим ОСОБА_6 особам.

Під час проведення слідчого експерименту на ОСОБА_6 не вчинявся тиск, у підозрюваного та захисника не було зауважень та скарг щодо його проведення. Всі присутні особи без заперечень підписали протокол проведення слідчого експерименту /том 1, а.с.к.п. 207-210/.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні пояснив, що він у 2015 році був запрошений у якості статиста при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , під час якого останній відтворив обставини заволодіння автомобілем марки «Honda CR-V», розповідав та показував, де і як автомобіль потерпілого зупинився на дорозі по вул. І.Гонти у м. Києві. ОСОБА_6 також показав які він разом зі знайомими - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відкотили автомобіль з дороги на тротуар. Після цього вони всі разом з потерпілим вживали алкогольні напої. Потерпілий, перебуваючи у нетверезому стані, загубив ключі від автомобіля та пішов у невідомому напрямку, а вони втрьох, купивши пальне, завели автомобіль та поїхали на ньому до місця свого проживання, а в подальшому продали його невідомим йому особам, поділивши отримані від продажу гроші.

При проведенні слідчого експерименту був також присутній захисник підозрюваного ОСОБА_6 . Після закінчення слідчого експерименту слідчим складено протокол, який підозрюваний ОСОБА_11 , його захисник, два понятих та слідчий підписали без зауважень. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 та його захисник не висловлювали жодних скарг чи заперечень /том 1, а.с.к.п. 210-211/

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення,згідно якого, 22 травня 2015 року ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про вчинення 21 травня 2015 року близько 17 год. 00 хв. незаконного заволодіння його транспортним засобом марки «Honda CR-V»,державний номерний знак НОМЕР_2 /том 1, а.с.к.п. 106/.
Даними протоколу огляду місця події від 22 травня 2015 року, складеного слідчим слідчого відділу Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_17 відповідно до якого, за участю потерпілого ОСОБА_8 оглянуто ділянку місцевості розміром 5x5 м, яка знаходиться на проїжджій частині, що має односторонній рух, по вул. Гонти в м. Києві, на відстані приблизно 10 м від в`їзду до заводу, що по вул. Гонти, 1, у м. Києві /том 1, а.с.к.п. 111-113/.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11 серпня 2015 року, складеного слідчим слідчого відділу Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_18 та фототаблицею до нього, відповідно до якого, у присутності двох понятих потерпілий ОСОБА_8 серед пред`явлених йому чотирьох осіб впізнав ОСОБА_9 як особу, яка разом з двома іншими чоловіками причетна до незаконного заволодіння 21 травня 2015 року за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, його автомобілем марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 /том 1, а.с.к.п. 125-129/.
Даними протоколу проведення слідчогоексперименту від 11 серпня2015 року, проведеного слідчим з метою уточнення та перевірки відомостей, які мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до результатів слідчого експерименту, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , підозрюваний ОСОБА_11 на місці вчинення кримінального правопорушення відтворив обставини вчинення злочину, а саме незаконного заволодіння 21 травня 2015 року ним разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 транспортним засобом - автомобілем «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 .

У ході проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_6 показав, як 21 травня 2015 року, за 50 метрів від повороту на вул. Івана Гонти, у м. Києві, він, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , рухаючись на автомобілі «Фіат Добло» зупинились, оскільки перед ними зупинився автомобіль марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 . Вони вийшли з автомобіля та підійшли до водія автомобіля «Honda CR-V», вимагаючи, щоб він вийшов з автомобіля чи прибрав автомобіль з проїжджої частини, через який утворився затор на дорозі. Вони допомогли відкотити автомобіль з проїжджої частини дороги. Власник автомобіля запропонував випити алкогольні напої неподалік від місця, де знаходився його автомобіль. ОСОБА_6 та власник автомобіля пішли до магазину, який знаходився по вул. О.Теліги, у м. Києві, де останній купив пляшки з пивом, яке вони вчотирьох розпили неподалік біля автомобіля. Під час розпиття пива власник автомобіля несподівано для них різко встав та пішов у невідомому напрямку, при цьому викинув ключі від автомобіля. ОСОБА_6 підібрав ключі від автомобіля «Honda CR-V» та передав їх ОСОБА_23 і ОСОБА_22 , які намагалися привести автомобіль до руху, однак їм це не вдалося, оскільки у автомобілі закінчилося пальне. ОСОБА_6 залишився біля автомобіля, а ОСОБА_21 та ОСОБА_22 поїхали на власному автомобілі на автозаправну станцію, де придбали пальне. Через 15-20 хвилин ОСОБА_21 та ОСОБА_22 привезли пальне, ОСОБА_21 сів за кермо автомобіля «Honda CR-V», а ОСОБА_6 поряд на пасажирське сидіння та поїхали на даному автомобілі за місцем їх проживання на АДРЕСА_3 . ОСОБА_22 їхав за ними за кермом автомобіля «Фіат Добло». Після цього ОСОБА_21 та ОСОБА_22 продали даний автомобіль невідомим особам та передали ОСОБА_6 його частку від продажу автомобіля, а саме грошові кошти у сумі 5500 гривень /том 1, а.с.к.п. 146-151/.

Даними протоколу огляду предметів від 24 червня 2015 року, у відповідності до якого слідчим СВ Броварського МВ ГУ МВС України у Київській області в присутності понятих оглянуто вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 у ході огляду 24 червня 2015 року гаражу та будинку по АДРЕСА_3 речі, у тому числі посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , НОМЕР_3 /том 1, а.с.к.п. 162-165/.

Зазначені слідчі (розшукові) дії проведені слідчим з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 223, 228, 237, 240 КПК України, зокрема, у присутності понятих. Перед пред`явленням для впізнання у потерпілого попередньо з`ясовано, чи може він впізнати особу, опитано про його зовнішній вигляд та прикмети, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. Особі, яка пред`являється для впізнання, у відсутності особи, що впізнає, запропоновано зайняти будь-яке місце серед інших осіб, в числі яких він пред`являється для впізнання. Перед проведенням слідчих дій особам, які беруть у них участь, роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК України, а також відповідальність, встановлена законом, хід і результати проведення процесуальної дії зафіксовані у протоколах, які за формою та змістом відповідають вимогам ст. 104 КПК України, у протоколах докладно викладено умови і результати огляду місця події, огляд предметів, слідчого експерименту та пред`явлення для впізнання, які проведені у межах строків досудового розслідування, а тому колегія суддів не убачає підстав для визнання їх недійсними, а встановлених внаслідок них доказів - недопустимими.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для визнання вказаних слідчих (розшукових) дій недійсними, а встановлених унаслідок них доказів - недопустимими.
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано допустив відомості, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання, протоколах оглядів та слідчого експерименту як докази кримінального провадження.
Даними копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_8 , який с власником автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , дата випуску 2007 рік, № кузова НОМЕР_5 , чорного кольору /том 1, а.с.к.п. 108/.

Даними доповідної провідного фахівця Центру ДАІ №1 підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_24 від 27 травня 2015 року, відповідно до якої 17 травня 2015 року до Центру №1 м. Києва звернувся громадянин ОСОБА_25 стосовно перереєстрації автомобіля марки «Honda CR-V», № кузова НОМЕР_6 . Під час перевірки по базі «НАІС» встановлено, що вказаний автомобіль знаходиться у розшуку Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві /том 1, а.с.к.п. 114/.
Даними довідки-рахунку № НОМЕР_7 , серія ААЕ, виданої 27 травня 2015 року «БМ`ГРУПП» ОСОБА_25 про те, що йому продано автомобіль марки «Honda CR-V», двигун № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 , вартістю 45000 гривень, адреса : Житомирська область, Брусилівський район, с.Нові Озеряни, вул. Леніна, 1 /том 1, а.с.к.п. 115/.

Даними акту №2/25 від 25 серпня 2015 року про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля "Honda CR-V" 2.0І, 2007 року випуску, станом на 25 серпня 2015 року становить 332780,00 гривень/том 1, а.с.к.п. 119-121/.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 3 ст. 289 КК України.
При цьому, вирішуючи питання про належність та допустимість доказів, суд першої інстанції обгрунтовано визнав недопустимими доказами витяг з кримінального провадження №121062 щодо підозрюваного ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, повідомлення про підозру від 19 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст.187 КК України у кримінальному проваджені №001062, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 червня 2015 року, оскільки зазначені докази стосуються вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень, що не мають відношення до кримінального провадження №0005845 /том 1, а.с.к.п. 160-161, 166-170, 171-174/.
Покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 і при виборі останньому заходу примусу та порядку його відбування, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому до обставин, які характеризують особу обвинуваченого, судом віднесено те, що ОСОБА_6 раніше судимий, негативно характеризується за місцем реєстрації, не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

При виборі заходу примусу судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, провівши аналіз особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 289 КК України, з конфіскацією усього майна, що є його власністю, з чим погоджується колегія суддів.
На переконання колегії суддів, у вироку суд першої інстанції навів обгрунтовані мотиви неврахування показань обвинуваченого про те, що він не приймав участь у заволодінні транспортним засобом, та не мав попереднього зговору з невстановленими досудовим розслідування особами на вчинення злочину, відповідно до яких зазначені доводи обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який, будучи допитаними у відповідності до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України, надав детальні пояснення щодо вчиненого кримінального правопорушення, даними огляду місця події, протоколу пред`явлення особи для впізнання, протоколу слідчого експерименту, протоколу огляду предметів, поясненнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які перевірені під час апеляційного розгляду та яким судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Доводи обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків. Під час судового розгляду судом першої інстанції досліджено обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі про ненадання судом першої інстанції оцінки тим обставинам, що потерпілий ОСОБА_8 на місці події перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та не міг об`єктивно оцінити ситуацію і впізнати його як особу, яка заволоділа його транспортним засобом, є безпідставними, оскільки вказані обставини, з урахуванням сукупності наявних у справі доказів, не спростовують висновок суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.

Крім того, потерпілий ОСОБА_8 під час допиту у суді першої інстанції надав змістовні та послідовні пояснення щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Показання потерпілого та узгоджуються з даними заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколу слідчого експерименту, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання, не спростовані матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, та не викликають сумніви у їх правдивості, а тому суд першої інстанції обгрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, при прийнятті у потерпілого заяви про вчинене кримінальне правопорушення, він попереджений про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, перед допитом потерпілий попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 353, ч. 2 ст. 353 КПК України приведений до присяги говорити суду правду і лише правду, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави визнати його показання недопустимим доказом при ухваленні вироку.
Під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_8 давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого.
Крім того, протокол пред`явлення особи для впізнання від 11 серпня 2015 року підписаний ОСОБА_6 без заперечень та зауважень стосовно процедури його проведення та неможливості потерпілого впізнати його як особу, яка заволоділа його транспортним засобом /том 1, а.ск.п.125-129/.
Доводи обвинуваченогопро те, що виявлене під час огляду його місця проживання посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 не може бути доказом у справі, оскільки його вилучено в кімнаті, в якій він не проживав,не впливають на правову оцінку діяння обвинуваченого, та не ставлять під сумнів висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, які підтверджені сукупністю інших доказів, докладно наведених у вироку.

Для підтвердження своїх доводів про обвинуваченим не надано суду апеляційної інстанції доказів, які б безумовно підтверджували, що посвідчення водія вилучено у орендованій іншими особами кімнаті за місцем проживання ОСОБА_6 .

Крім того, як убачається із матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, обвинувачений та його захисник не заявляли відповідних клопотань про визнання вказаного доказу неналежним та недопустимим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3