печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТІНБРАС» ОСОБА_5 про скасування арешту у кримінальному провадженні №0007660, -

В С Т А Н О В И В :

27.02.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТІНБРАС» ОСОБА_5 , яке передано слідчому судді ОСОБА_1 28.02.2019, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/6302/19-к від 08.02.2019, на нежитловий будинок будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. Зазначене в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування. Вказує, що підстави для накладення арешту на майно, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відсутні, а відтак він підлягає скасуванню.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 , у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Присутній у судовому засіданні слідчий заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на обґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту, вказав, що на даний час дія вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не втратила свою актуальність, а підстави, які були на час накладення арешту продовжують існувати. Разом з тим, вказав, що постановою від 05.02.2019 вказане нурхоме мйано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, заперечення слідчого, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0007660 від 30.04.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України, щодо неправомірних дій службових осіб ПП «Ерідан» (), в тому числі й засновника вказаного товариства ОСОБА_6 , відносно ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» (), що є власником частини приміщень розміщених в будинку за адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4-Г, а саме їх відчуження попри наявність заборони та заволодіння грошовими коштами вказаного підприємства в особливо великих розмірах шляхом шахрайства.

08.02.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/6302/19-к, накладено арешт на майно, а саме: на нежитловий будинок будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4-Г та заборонено ПП «Ерідан» () ТОВ «Фортінбрас» (), ТОВ «Аксепт-Буд» (), ТОВ «Авіста-Інвест» (), ТОВ «Комтранс» () та будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження об`єктів нерухомого майна (приміщень) у нежитловому будинку будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4-Г.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2019, при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 98 КПК України, а саме накладав арешт з метою збереження речових доказів, оскільки були наявні, передбачені ст. 170 КП України, підстави.

Окірм цього, під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що майно на яку накладено арешт, постановою слідчого від 05.02.2019 визнано речовим доказом.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України.

Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що, на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0007660.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності підприємства обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ТОВ «ФОРТІНБРАС» та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТІНБРАС» ОСОБА_5 про скасування арешту у кримінальному провадженні №0007660, - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1