Провадження № 11-кп/4808/4/19
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька Донецької області, місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання до затримання: АДРЕСА_2 , росіянина, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні 4 неповнолітніх дітей, раніше несудимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання позбавлення волі на строк сім років шість місяців.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 12.06.2017 з моменту фактичного затримання.

Ухвалено зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 12.06.2017 до дня набрання вироком законної сили за правилами, передбаченими ст. 72 КК України в редакції Закону України №836-VIII один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів.

2. Зміст апеляційних скарг.

2.1. Зміст доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вважає вирок суду незаконним, висновки суду першої інстанції такими, що не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, встановлені обставини справи судом першої інстанції дещо не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, покази обвинуваченого викладені не в повному обсязі та різняться.

Оскільки ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, стверджує, що саме потерпілий ОСОБА_11 напав на обвинуваченого та почав наносити удари в пах та бити рюкзаком. В той момент побачив у руці ОСОБА_11 ніж та почав захищатись рюкзаком, який відібрав у останнього. Ймовірно під час боротьби ОСОБА_11 отримав ножові поранення. ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції ствердив, що ножові поранення ОСОБА_11 не наносив та жодного умислу на вбивство у нього не було. На думку ОСОБА_7 , дана подія була спровокована саме ОСОБА_11 . Також ОСОБА_7 ствердив, що втікати наміру не мав, а направився на автобусну зупинку, де його і затримали, оскільки збирався повертатись на роботу до Києва.

Захисник обвинуваченого вважає, що здобуті та оцінені судом першої інстанції докази не доводять вину ОСОБА_7 , а обвинувачення останнього базується суто на показах потерпілого ОСОБА_11 .

Апелянт наголошує, що жоден з допитаних свідків не були очевидцями події і не ствердили факт нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Апелянт вважає, що досудовим слідством не правильно кваліфіковано дії ОСОБА_7 , оскільки відповідно до практики ВССУ та ВС для кваліфікації дій винної особи за ст. 115 КК України є спрямованість умислу винного та бажання настання смерті потерпілого. А згідно показів ОСОБА_7 , останній ствердив, що умислу на вбивство у нього не було.

Захисник обвинуваченого вважає, що вину обвинуваченого не доведено, оскільки відсутнє знаряддя вчинення злочину, а оглянуті в судовому засіданні речові докази не доводять вину останнього у вчиненні замаху на вбивство.

Апелянт вважає, що той факт, що потерпілий відмовився від лікування та особисто покинув медичний заклад, ставить під сумнів тяжкість отриманих ним тілесних ушкоджень, зазначених у висновку судово-медичної експертизи від 21.08.2017.

2.1.1. Просить апеляційну скаргу задоволити, вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - виправдати.

2.2. Зміст доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 (а.п. 55-62 т. 2).

ОСОБА_7 вважає, що відсутні докази нанесення потерпілому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим, відсутні свідки безпосередньо події, а саме нанесення тілесних ушкоджень, відсутнє знаряддя вчинення злочину, відсутні особисті речі обвинуваченого, на яких би були докази вчинення інкримінованого злочину, зокрема крові потерпілого.

За таких обставин, вважає, що присуджене покарання є необґрунтованим, незаконним та нелогічним, оскільки в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

2.2.1. Просив оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий, яким справу відправити на нове розслідування, або на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

2.3. 28.12.18 ОСОБА_7 подав письмове доповнення до апеляційної скарги (а.п. 110-115 т. 2).

Обвинувачений не погоджується з оцінкою як належного доказу судом першої інстанції протоколу огляду місця події, а саме огляду квартири АДРЕСА_3 з тих підстав, що дана квартира не є місцем події, а огляд проведено без дозволу суду (слідчий, в порушення ст. 233 КПК України, з відповідним клопотанням до слідчого судді не звертався, а у вказану квартиру увійшов з дозволу мешканки свідка ОСОБА_12 , яка тимчасово проживає в даній квартирі, без дозволу власника вищевказаної квартири). Відтак, вважає, що проведена процесуальна дія огляд місця події є недопустимим доказом.

Недопустимим доказами, на думку апелянта, є і висновки експертиз №417 від 21.08.2017, №133 від 16.08.2017, №476 від 10.07.2017 та №89 від ___2017 року, оскільки на дослідження експерта направлено особисті речі обвинуваченого ОСОБА_7 , сумка білого кольору та три ножі, які відповідно до протоколу були виявлені та вилучені під час огляду житла, тобто ці докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тому також є недопустимими.

Наголошує, що жоден зі свідків, допитаних у судовому засіданні, в тому числі і ОСОБА_12 , не були очевидцями даної події, про що ствердили в судовому засіданні. Відтак, - не доводять провини ОСОБА_7 .

Стверджує, що головним є той факт, що відсутній речовий доказ по справі знаряддя вчиненого злочину. Оглянуті в судовому засіданні речові докази кухонні ножі, вилучені з квартири, де спільно проживали обвинувачений ОСОБА_7 та його співмешканка свідок ОСОБА_12 , - це кухонні ножі, які перебували у їх користуванні. А згідно з висновку експерта № 89, будь-яких слідів крові на поданих на експертизу ножах не виявлено.

Апелянт вважає, що висновки експертів у справі є неповно дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції.

2.3.1. Просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити за недостатністю доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 , запобіжний захід, обраний обвинуваченому, скасувати.

3. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2017 року ОСОБА_7 упродовж дня вживав алкогольні напої. Цього ж дня близько 20 год. 00 хв. до ОСОБА_7 , який знаходився за місцем проживання, на мобільний телефон подзвонив його знайомий ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_7 перебував у тривалих неприязних стосунках через ревнощі до їх спільної знайомої ОСОБА_13 , та попросив із ним зустрітися біля будинку для з`ясування стосунків, з чим останній погодився.

ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті тривалих неприязних відносин вирішив позбавити життя ОСОБА_11 , тобто умисно його вбити. Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_7 з приміщення квартири взяв з собою кухонний ніж, з яким спустився на вулицю до входу свого під`їзду, де став очікувати потерпілого.

12.06.2017 близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , зустрівся з ОСОБА_11 , який розпочав з ним сварку.

ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, тримаючи в руці кухонний ніж, умисно наніс ним два удари ОСОБА_11 у життєво важливу ділянку тіла, а саме грудну клітку зліва, внаслідок чого спричинив потерпілому згідно висновку експерта №417 судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми грудної клітки зліва з проникаючою колото-різаною раною в ділянці грудної клітки зліва з переломом 8-го ребра, ускладнену лівобічним пневмотораксом, як небезпечних для життя в момент спричинення, а також непроникаючої колото-різаної рани в ділянці живота зліва, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Після цього ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, спрямованого на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 , наніс йому ще один удар ножем у ділянку грудної клітки зліва, однак потерпілий відбив руку ОСОБА_7 та, рятуючи своє життя, втік від нього до місця, де знаходилося велике скупчення людей.

ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на вчинення вбивства ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення цього злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Після вчинення злочину ОСОБА_7 з місця події зник та в подальшому був затриманий працівниками поліції, а потерпілий ОСОБА_11 доставлений в Івано-Франківську ОКЛ, де йому своєчасно надано медичну допомогу.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав.

4. Позиції учасників судового процесу.

4.1. Обвинувачений ОСОБА_7 вину заперечив категорично. Наміру вбивати потерпілого не мав. Це потерпілий його викликав, ударив у пах і накинувся з ножем, а він відбивався. На місці події було дуже багато людей, а свідків не виявилось. Ніж не знайшли і не шукали. Ті ножі, які вилучено з квартири, де живе ОСОБА_13 , не мають відношення до справи, а виявлення та вилучення ножів та інших речей проведено з грубим порушенням КПК. У потерпілого були тілесні ушкодження, які експертом не описані, тому припускає, що це тілесне ушкодження було у потерпілого і раніше, до події. Якби він мав намір убити потерпілого, то міг би це зробити, але умислу такого у нього не було.

Захисниця заявила, що на докази, які є у справі, поширюється концепція «плодів отруйного дерева». Огляд житла, з якого було вилучено речові докази, проведено без ухвали слідчого судді, без дозволу власника. Цей доказ є недопустимим і докази, які здобуті на його основі теж є недопустимими. Доказів вини ОСОБА_7 немає.

4.2. Прокурор заперечив апеляційну скаргу. Вказав, що всі необхідні обставини у справі встановлено, вирок відповідає вимогам законності, обґрунтованості, вмотивованості. Ножі, які було вилучено з квартири, де живе ОСОБА_13 , не є знаряддями злочину, це речові докази. Тому відсутність на них слідів не виправдовує ОСОБА_7 . Щодо недопустимості доказів указав, що ОСОБА_13 як законний володілець житла дала дозвіл на проведення цього огляду, тому порушення КПК у даному випадку немає і цей доказ є допустимим.

4.3. Потерпілий ОСОБА_11 заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого. Вказав, що у нього з свідком ОСОБА_13 є спільний син, якого ОСОБА_7 неодноразово погрожував убити. Того дня він зателефонував ОСОБА_7 , щоб з`ясувати стосунки щодо сина. ОСОБА_7 прийшов у стані сп`яніння, накинувся на нього з ножем. Він відбивався рюкзаком зі своїми інструментами, відчув поранення, відійшов убік, де були люди. Чекав на медичну допомогу і поліцію. ОСОБА_7 забрав рюкзак і пішов. На запитання сторони захисту підтвердив, що у нього на тілі є тілесні ушкодження, які не описані експертом під час проведення експертизи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

5. Мотиви суду апеляційної інстанції.

5.1. За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів приходить до таких висновків.

5.2. Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. За ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині обвинувального вироку належить викласти, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Зміст мотивувальної частини вироку визначається предметом доказування (ст. 91 КПК України) у кримінальному провадженні, а також складом кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому і який визнано доведеним (або недоведеним) судом.

Індивідуалізація предмета доказування по конкретному провадженню здійснюється з урахуванням вимог диспозиції статті Кримінального кодексу, за якою кваліфікується діяння, що підлягає доказуванню.

5.3. Вбивство це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (ч. 1 ст. 115 КК України). Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено з причин, що не залежали від її волі (ч.2. ст. 15 КК України).

На спосіб убивства вказує механізм спричинення тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя і може заподіяти смерть. Тобто, щодо даного випадку має бути: 1) конкретне тілесне ушкодження; 2) знаряддя заподіяння, здатне спричинити таке ушкодження; 3) причиновий зв`язок між ушкодженням і дією знаряддя.

Ці обставини судом першої інстанції в даному провадженні належно не досліджувались і зв`язок між ними не встановлювався. Між тим, це має значення для кваліфікації дій обвинуваченого.

Експерт зробив висновок, що два тілесні ушкодження на тілі Грабовського могли бути заподіяні клинком ножа. Суд визнав, що ОСОБА_7 заподіяв тілесне ушкодження кухонним ножем, який узяв з собою з квартири, де проживав.

На чому базується дане твердження суду невідомо, оскільки знаряддям злочину не визнаний жоден із речових доказів. У матеріалах провадження цього знаряддя злочину немає, а, натомість, є три ножі (речові докази), кожним з яких, за висновком експерта, можна заподіяти тілесне ушкодження, виявлене у потерпілого.

На цих ножах немає слідів, які б їх пов`язували з подією злочину, потерпілим і обвинуваченим.

Експерт з цього приводу висловив лише припущення, оскільки не ідентифікував знаряддя заподіяння і тому не виключена можливість спричинення ушкодження іншим предметом (т. 1 а.п. 173). В суді першої інстанції експерт пояснень не давав.

5.4. Неконкретне обвинувачення не може бути перевірено в межах процесуальної форми апеляційного перегляду судового рішення, позаяк воно було таким вже в суді першої інстанції.

Апеляційний суд не може самостійно визначити те, чим саме і як ОСОБА_7 мав намір позбавити життя ОСОБА_11 .

По-перше, це може бути припущенням, покладеним в основу рішення про визнання особи винуватою у вбивстві, що заборонено приписами ч. 3 ст. 373 КПК України, оскільки цієї речі у матеріалах провадження немає.

По-друге. Відсутність знаряддя та механізму спричинення тілесного ушкодження позбавляє можливості зробити коректний висновок про суб`єктивну сторону мотиви, наміри і спрямованість умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого. Сам ОСОБА_7 заявив, що наміру та умислу на вбивство не мав.

По-третє, суд в обґрунтування закінченості замаху на вбивство вказав, що потерпілому було своєчасно надано невідкладну медичну допомогу і тому він від госпіталізації відмовився. Даних про те, що ця допомога запобігла смерті немає, такий висновок суд першої інстанції зробив самостійно.

Крім того, суд вказав, що потерпілому завдано ще кілька ударів, що спричинили пошкодження одягу та рюкзака, а останній удар ножем для доведення наміру до кінця ОСОБА_11 відбив.

У матеріалах провадження речові докази з цього приводу відсутні. Слідів боротьби за висновком експерта не виявлено. Рюкзак, який фігурує у вироці, предметом експертного дослідження не був і даних про те, що на ньому були пошкодження, немає. У матеріалах огляду місця події (а.п. 142, зворот) є дані про огляд вмісту рюкзака. У протоколі огляду території біля б. 42 по вул. Молодіжній в м. Івано-Франківську також є дані про виявлення рюкзака (а.п.147), а у ОСОБА_7 речі, схожої на ніж. Ці огляди проведені різними слідчими. Про який рюкзак і ніж мова невідомо. Ці речі не оглянуті у встановленому порядку і на дослідження експерту не надавались.

По-четверте. На запитання обвинуваченого потерпілий показав, що у нього були й інші ушкодження на тілі, більш давнього походження. Але ці ушкодження експерт не описав і не оцінив. Така неповнота експертного дослідження може ставити під сумнів висновки експертизи і суду. Апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати ці обставини.

5.5. Без визначення механізму спричинення тілесного ушкодження, яке могло реально заподіяти смерть потерпілого, обвинувачення у вбивстві не можна визнати конкретним, а заперечення умислу на вбивство з боку ОСОБА_14 спростованим.

Вказане заперечує висновок суду про доведеність вини обвинуваченого «поза розумним сумнівом», оскільки підстави для такого сумніву в матеріалах провадження є через неконкретність обвинувачення, визнаного судом доведеним.

5.6. Суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав, які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому оскаржуваний вирок залишає сумніви щодо форми вини ОСОБА_7 , мети і мотиву скоєння злочину, спрямованості умислу обвинуваченого, а, відтак, і кваліфікації вчиненого ним кримінального правопорушення. Окрім того, суд не дав у рішенні оцінки доводам ОСОБА_14 та його захисника щодо недопустимості доказів в порядку ст. 89, 94 КПК України.

6. Рішення суду апеляційної інстанції.

6.1. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

6.2. Задовольняючи апеляційну скаргу та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апелянтів щодо відсутності речового доказу по справі знаряддя вчиненого злочину, відсутності відповідного висновку експерта, недопустимості доказів, відсутності у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

6.3. Щодо клопотання обвинуваченого про скасування обраного йому запобіжного заходу.

Оскаржуваним вироком вирішено запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Згідно з вимогами п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 199 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи обставини кримінального провадження, дійшов висновку, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що ці ризики існували на момент обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на даний час не зникли та не зменшились.

6.4. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, вважає колегія суддів, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

6.5. За таких обставин, апеляційні скарги зі змінами в інтересах обвинуваченого, подані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , належить задовольнити частково: вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення, а судове провадження здійснити згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 415, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги зі змінами в інтересах обвинуваченого, подані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 строком на 60 (шістдесят) днів, а саме: до 13 квітня 2019 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5