Справа № 487/7325/18
Провадження № 1-кп/487/751/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2
провівши підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 13.03.18 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.382 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законного представника
потерпілої - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
захисників - ОСОБА_8 , , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ

До Заводського районного суду міста Миколаєва з прокуратури Миколаївської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000014 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

Ухвалою суду по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

Прокурори просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Захисниками обвинуваченого адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з порушенням норм ст.ст.109, 291 КПК України.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ч.5 статті 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відсутність висунутого та сформульованого відповідно до КПК України обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист, та є істотним порушенням вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суперечить практиці Європейського суду.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Зазначені вимоги закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у своїх рішеннях.

Європейський суд з прав людини (далі-Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року, у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «б» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Разом з цим, вказані вимоги законодавства слідчим та прокурором проігноровані.

Обвинувачення у вчиненні злочину вважається сформульованим, якщо у ньому викладене твердження про вчинення особою діяння, передбаченого Особливою частиною КК України із викладенням у ньому ознак цього діяння, зазначених у диспозиції відповідної статті Особливої частини КК України з посиланням на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному процесі. Тільки обвинувачення, яке є конкретним і зрозумілим для обвинуваченого вважається належно сформульованим і породжує відповідні наслідки, в тому числі необхідність та можливість захисту обвинуваченого від даного обвинувачення.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 13.03.18 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.382 КК України містить викладення певних обставин, їх правову кваліфікацію, але не містить належним чином сформульованого обвинувачення відповідно до КПК України, а наведені лише фактичні обставини, які були встановлені під час досудового розслідування, не розкрита така кваліфікуюча ознака, як істотна шкода, що порушує право обвинуваченого на захист, та є істотним порушенням вимог КПК України.

Крім того, в обвинувальному акті орган досудового розслідування вказує, що у кримінальному провадженні (за епізодом невиконання постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.01.17, що набрала законної сили 09.03.17) потерпілих немає та кримінальним правопорушенням матеріальна та моральна шкода не завдана, однак зазначає по цьому епізоду про наявність заподіяної істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам у виді підриву авторитету та престижу судової влади.

Однак, ні Заводський районний суд м. Миколаєва, ні ТУ ДСА України в Миколаївській області не був зазначений, як потерпілий за цим епізодом.

За встановлених обставин, викладене в обвинувальному акті обвинувачення свідчить про те, що слідчим та прокурором проігноровані вимоги ст.91 КПК України, оскільки обвинувачення не сформульовано належним чином та є неконкретним, що порушує право на захист ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком до обвинувального акту, що викликає необхідність перевірки у ході підготовчого судового засідання дотримання положень закону, який регламентує вимоги до реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме ст. 109 КПК України.

Так, реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 не містить всіх даних про продовження досудового розслідування з зазначенням терміну на який його було продовжено або інших відомостей, з яких можна було б перевірити та встановити дотримання строків досудового розслідування.

Також, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про залучення захисників під час проведення досудового розслідування.

Оскільки в реєстрі відсутня інформація щодо прийнятих процесуальних рішень відносно захисників відповідно до змісту ст.54 КПК України, будь-які інші документи в розпорядженні суду на цій стадії відсутні, а тому суд позбавлений можливості належним чином визначитися з колом осіб, що підлягають виклику в судове засідання.
У p. II реєстру матеріалів міститься постанова про визнання речовим доказом від 23.03.18, але не зазначено яких саме предметів.
Зі змісту реєстру також неможливо зробити висновок щодо належного виконання прокурором або слідчим за його дорученням вимог ч. 7 ст.290 КПК України, щодо повідомлення потерпілих у справі про відкриття стороні кримінального провадження матеріалів та роз`яснення права на ознайомлення.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів направлялося слідчим 21.09.18, а кому саме воно направлене не зазначено.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно до вимог чинного законодавства України судом на стадії підготовчого судового засідання встановлені істотні порушення вимог норм КПК України та кримінального законодавства України і тому на підставі ч.1 ст.412 КПК України суд приходить до висновку про те, що вище вказані істотні порушення чинного законодавства України, без їх належного усунення досудовим слідством, будуть перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по даній справі і у випадку при викладених обставинах, призначення справи до судового розгляду по суті будуть вже істотними порушеннями, яке може допустити вже суд.

Тому, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст.291 КПК України ,наведені порушені права обвинуваченого на стадії досудового розслідування повинні бути усунуті органом досудового розслідування, а не судом, оскільки чинним КПК України не передбачена така компетенція суду чи обов`язок суду, на стадії судового провадження вчиняти дії, які вчиняються досудовим слідством в стадії досудового розслідування, які входять в обов`язок посадових осіб при досудовому слідстві.

Цивільний позов повернути потерпілим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 314 КПК України,

УХВАЛИВ

Клопотання захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_8 про повернення прокурору обвинувального акту-задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000014 від 13.03.18 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України

Цивільний позов повернути потерпілим, роз`яснивши їм право подання позовної заяви до суду в разі надходження обвинуального акту.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1