Справа № 333/1046/16
Провадження1-кп/333/165/19
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання

19 лютого 2019 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі суду:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі- ОСОБА_2 ,
з участю прокурора- ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого- ОСОБА_5

провівши підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України,
В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Запорізького Апеляційного Суду від 6 вересня 2018 року скасовано вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2017 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 ч.2 КК України. та призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
26.09.2018 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участю сторін.
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав можливим призначити судовий розгляд кримінального провадження.
Захисник-адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, та просив врахувати позицію апеляційного суду Запорізької області стосовно того, що висунуте обвинувачення містить суттєві суперечності, що порушує право обвинуваченого на захист.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.
Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому п. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.
Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за обвинувальним актом, який надійшов до суду, ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він 30 листопада 2015 року, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, усвідомлюючи свої процесуальні права, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та приведеним судом до присяги, з метою сприяння ухиленню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, надав суду показання, що повністю суперечили його показанням, наданим на етапі досудового розслідування.
З викладеного вбачається, що неправдиві показання ОСОБА_5 надавав в суді.
Проте, дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.384 КК України, як завідомо неправдиве показання свідка під час провадження досудового розслідування, поєднане з обвинуваченням у тяжкому злочині, що суперечить викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам, які прокурор вважає встановленими.
Викладене свідчить про те, що висунуте обвинувачення містить істотні суперечності, оскільки кваліфікація дій ОСОБА_5 , вказана у обвинувальному акті, не узгоджується з фактичними обставинами, які прокурор вважає встановленими, що, в свою чергу порушує право обвинуваченого на захист.
Таким чином обвинувачення не може вважатися висунутим в порядку, встановленому КПК України та позбавляє суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Таким чином, прокурором порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки конкретне обвинувачення у вчиненні відповідного злочину ОСОБА_5 фактично не висунуто, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Європейської Конвенції з прав людини та ч. 5 ст. 216 КПК України, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України,

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 від 14.01.2016 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України. - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького Апеляційного Суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1