Справа №463/6972/18
Провадження №1-в/463/13/19
УХВАЛА

08 квітня 2019 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

та захисника ОСОБА_5
представника органу пробації ОСОБА_6

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши клопотання Личаківського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про застосування покарання за наявності кількох вироків засудженому ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ),

в с т а н о в и в :

інспектор органу пробації звернувся до суду з клопотанням про призначення остаточного покарання ОСОБА_4 за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2016 року та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2017 року.

В судовому засіданні представник відділу пробації клопотання підтримав.

Засуджений та його захисник просять клопотання відхилити. Захисник зазначив, що клопотання до задоволення не підлягає, оскільки фактично буде змінено вироки, що вступили в законну силу. Натомість перегляд зазначених вироків можливий лише у процесуальному порядку.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання також заперечила, пояснила, що місцевий суд не вправі погіршувати становище обвинуваченого при вирішенні питання про призначення покарання за декількома вироками, тому клопотання є безпідставне.

Заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів клопотання, ОСОБА_4 вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2016 року визнано винуватим за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. Згідно положень ст.75 КК України його звільнено від відбуття покарання з випробуванням та встановленням іспитового терміну 1 рік. Вказаний вирок набрав законної сили на переданий на виконання.

Окрім цього, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Згідно положень ст.75 КК України його звільнено від відбуття покарання з випробуванням та встановленням іспитового терміну 3 роки. Вказаний вирок набрав законної сили на переданий на виконання. ОСОБА_4 засуджений за скоєння злочину під час відбуття покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2016 року, а тому покарання йому мало бути призначено за правилами складання вироків у порядку визначеному ст.71 КК України.

Як вбачається із клопотання, орган пробації просить призначити остаточне покарання ОСОБА_4 з врахуванням вказаних вироків, керуючись положеннями п.11 ч.1 ст.537, п.2 ч.2 ст. 539 КПК України, ст.71 КК України.

Відповідно до положень п.11 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Також у п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року N7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

При цьому, при призначенні покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків слід забезпечити недопущення порушення конституційних прав засудженого та виконання постановлених відносно нього вироків, а також не допустити погіршення становища засудженого під час вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, як то передбачено нормами ст.ст.70, 71 КК України.

Зі змісту ст.6 параграфу 1 Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року слідує, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Відповідно до цього принципу жодна сторона не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повторний перегляд порушеного питання не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду, (п. п. 51, 52 у справі «Науменко проти України» М 41984/98, рішення від 09.11.2004).

Таким чином, суд приходить до переконання, що з врахуванням повноважень місцевого суду на даній стадії, запропонована заявником система призначення покарання за двома вироками підміняє призначення покарання при постановленні вироку, або апеляційний перегляд вироків, тягне за собою зміну покарання на реальне позбавлення волі, що істотно погіршує процесуальне становище, що є не допуститим.

На підставі ст.71 КК України та керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, -

ухвалив:

в задоволенні клопотання Личаківського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про застосування покарання за наявності кількох вироків засудженому ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) - відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1