Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-КП/758/12/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2018 року Под ільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 1-КП/758/12/18 (справа №758/10889/17), кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0003027, по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Черняхів Кагарлицького району Київської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, дітей не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 30 квітня 2016 року приблизно о 13 годині 50 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався із перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкістю руху по крайній правій смузі проїзної частини вулиці Набережно-Хрещатицької зі сторони вулиці Спаської в напрямку вулиці Григорія Сковороди у місті Києві.
В цей час, в попутному напрямку для ОСОБА_5 , попереду в крайній правій смузі рухався мотоцикл марки «BMW R1200R», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 .
Продовжуючи рух у вказаному напрямку, ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для свого руху, якою для нього був мотоцикл, будучи не уважним до дорожньої обстановки, продовжував рух прямо, в результаті чого грубо порушив Правила дорожнього руху, а саме не виконав вимог п. 1.5, відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; пп. «б» п. 2.3, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її
зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.4, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год; п. 13.1, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу, повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався із перевищенням допустимої швидкості по вищевказаній ділянці проїзної частини, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не дотримав безпечної дистанції до попереду їдучого транспортного засобу, внаслідок чого, приблизно напроти будинку № 29 по вулиці Набережно-Хрещатицькій в місті Києві, скоїв зіткнення із мотоциклом марки «BMW R1200R», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1079/Е від 26 травня 2016 року, отримав наступні тілесні ушкодження: «закрита травма правого променево-зап`ясткового суглобу у вигляді перелому шиловидного відростка правої променевої кістки; закрита травма лівої кисті у вигляді перелому дистального епіфізу 3 п`ясної кістки лівої кисті. Морфологічні властивості виявлених переломів - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток так і відновлення функції обох верхніх кінцівок буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказані закриті травми за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу».
Порушення вимог п. 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість по пред`явленому обвинуваченню не визнав, також не визнав пред`явлений потерпілим цивільний позов, та дав показання про те, що рухався автомобілем в крайній правій смузі проїзної частини вулиці Набережно-Хрещатицької в місті Києві зі швидкістю приблизно 70-75 км/год. Мотоцикл спочатку рухався в середній смузі проїзної частини. Світлофор він проїхав на зелений, чи на мигаючий зелений колір. Він побачив, що мотоцикл повертає праворуч в його смугу, після чого приблизно через 50 метрів відбулось зіткнення.
Обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що напрямок руху не змінював. Перед зіткненням рухався в межах смуги ближче до лівого краю. Його смуга руху була вільна. Коли саме мотоцикл пересік колесом його смугу, та за скільки часу після цього відбулося зіткнення, чітко повідомити не зміг. Він визнає, що перевищив швидкість руху, пов`язуючи це з можливим прискоренням під час проїзду світлофора.
Потерпілий ОСОБА_7 дав суду показання про те, що має у користуванні мотоцикл марки «BMW R1200R». У вказаний в обвинувальному акті день та час він рухався у напрямку з вулиці Спаської по вулиці Набережно-Хрещатицькій в місті Києві, перебуваючи у крайній правій смузі ближче до лівого боку. Світлофор перед Гаванським мостом в місті Києві проїхав на мигаючий зелений колір, після чого через кілька десятків метрів відчув удар позаду.
В судовому засіданні потерпілий в повному обсязі підтримав заявлений цивільний позов. Стверджував, що сума заявленого відшкодування матеріальної шкоди становить вартість матеріального збитку, спричиненого мотоциклу, яка узгоджується з висновком звіту № 05/Ф/16, та включає також витрачені грошові кошти за проведення вказаної оцінки.
Окрім цього, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги на відшкодування спричиненої моральної шкоди зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав травми, пов`язані з переломом кісток верхніх кінцівок, протягом п`яти місяців перебував на лікарняному, не міг займатись роботою хірурга, на даний час не перестає відчувати дискомфорт в області кисті.
Свідок ОСОБА_10 дав суду показання , що 30 квітня 2016 року він рухався, керуючи автомобілем «Шкода Октавія», по вулиці Набережно-Хрещатицькій в місті Києві у середній смузі руху зі швидкістю приблизно 50-60 км/год. Автомобіля, яким керував обвинувачений, він не бачив. Потерпілий рухався попереду нього у середній смузі руху, приблизно за 20-30 метрів. Згодом, мотоцикліст зробив маневр праворуч у сусідній ряд, після чого через пару секунд відбулося зіткнення автомобіля обвинуваченого з мотоциклістом. Самого зіткнення він не бачив, лише чув звук коліс та удару.
Під час перегляду відеозаписів з камер спостереження, які були долучені до матеріалів справи слідчим відповідно до клопотання захисту, свідок ОСОБА_10 вказав на автомобіль, яким керував, опис якого співпадає з попередніми показаннями свідка.
Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0003027, 02 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про те, що 30 квітня 2016 року приблизно о 13 годині 50 хвилин в м. Києві по вулиці Набережно-Хрещатицькій, 25 відбулось зіткнення автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та мотоцикла марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження (т. 1, а.с. 103).
Відповідно до рапорту начальника слідчого відділення Подільського УП ГУ НП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_11 від 02 травня 2016 року, ним було отримано дозвіл на реєстрацію до ЖЕО та відомостей до ЄРДР матеріалів ЄО № 19175 від 30 квітня 2016 року по факту ДТП, яке сталося 30 квітня 2016 року приблизно о 13 годині 50 хвилин в м. Києві по вулиці Набережно-Хрещатицькій, 25 за участю автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та мотоциклу марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження; з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1, а.с. 105).
Згідно рапорту інспектора ПП УПП в м. Києві роти №7 батальйону № 3 ОСОБА_12 від 30 квітня 2016 року, під час патрулювання був здійснений виїзд на ДТП за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 25 за участю автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та мотоциклу марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Була викликана швидка медична допомога, яка госпіталізувала до травмпункту ОСОБА_7 з попереднім діагнозом «перелом променевої кістки». На місці були відібрані пояснення обох водіїв, зафіксовано свідка та наявність на закладі по місцю ДТП відеокамер спостереження (т. 1, а.с. 106).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 30 квітня 2016 року, під час огляду в місті Києві по вулиці Набережно-Хрещатицькій, 25 місця ДТП за участю автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та мотоциклу марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , встановлено, що ДТП сталося на горизонтальній прямій ділянці дороги з асфальтобетонним покриттям. На дорожньому покритті зафіксований пагорб у місці розриву сліду гальмівного юзу автомобіля. Загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія при денному освітленні становить 300-400 м. На автомобілі марки «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 , в момент огляду виявлено деформацію передньої лівої частини кузова у вигляді тріщин бампера, розбиту блок-фару головного світла, деформацію (вм`ятину) лівого переднього крила і капоту. На мотоциклі марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 , виявлено деформацію задньої правої частини у вигляді подряпин вісі заднього колеса, кожусі карданного валу, кришки правої половини двигуна, ніжки заднього пасажира. Окрім цього, на мотоциклі марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 , були виявлені характерні для даного ДТП сліди у виді нашарування лакофарбового покриття зеленого кольору на задній вісі справа та на кожусі карданного валу. (т. 1, а.с. 107-115).
Відповідно до схеми ДТП, на першій смузі руху зафіксовані сліди гальмування автомобіля, які зміщуються праворуч до бордюру з виїздом на нього, а саме, початок гальмівних слідів автомобіля зафіксовані впродовж 9,1 м, після чого на відстані 4,4 м. наявний розрив, а довжина гальмування після розриву становить 30 м. Початок осипу скла на проїзній частині зафіксований на відстані 1,5 м від бордюру протяжністю 20,1 м в напрямку гальмівного шляху автомобіля після його розриву (з них 11 м до передньої частини автомобіля). Також, з вказаної схеми вбачається, що відстань від початку гальмування, враховуючи його розрив, до початку осипу скла становить 32,5м (т. 1, а.с. 116).
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 квітня 2016 року, складеному о 18 годині 15 хвилин, у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено (т. 1, а.с. 119).
Відповідно до висновку експерта № 1079/Е від 26 травня 2016 року, експертиза проводилась на підставі постанови слідчого від 24 травня 2016 року (т. 1, а.с. 174-175), а для її проведення експерту були надані медична довідка, 2 рентгенівські знімки, та довідка слідчого про наявність відмови ОСОБА_7 від проведення огляду в умовах КМБ СМЕ (т. 1, а.с. 176). Експерт прийшов до висновку, що дані наданої медичної документації свідчать про наступне: при зверненні за медичною допомогою 30 квітня 2016 року у ОСОБА_7 мали місце такі ушкодження - закрита травма правого променево-зап`ясткового суглобу у вигляді перелому шиловидного відростка правої променевої кістки; закрита травма лівої кисті у вигляді перелому дистального епіфізу 3 п`ясної кістки лівої кисті. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись 30 квітня 2016 року при мотоциклетній травмі (травма водія на мотоциклі при зіткненні його з транспортом, що рухається чи іншими перешкодами). Дані ушкодження не є небезпечними для життя. Морфологічні властивості виявлених переломів дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток, так і відновлення функції обох верхніх кінцівок буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку слід обчислювати тривалість розладу здоров`я як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказані закриті травми за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (т. 1, а.с. 123-126).
Експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримав наданий ним висновок про характер та тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 , зазначивши, що наданих для проведення експертизи документів було достатньо для проведення експертизи. Також підтвердив, що ним досліджувались серед іншого і надані рентгенівські знімки, які були вивчені разом з лікарем рентгенологом, враховувались також дані наданої довідки із травмпункту.
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 11089/14727/16-52 від 30 вересня 2016 року, яка проводилась на підставі постанов слідчого від 06 червня 2016 року та 17 червня 2016 року (т. 1, а.с. 177-180, 189-190), згідно технічно спроможної версії розвитку ДТП, яка узгоджується з показами водія мотоцикла, в даній дорожній обстановці водій автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4 та 13.1 ПДР. Вимогами ПДР дії водія мотоцикла (за даним варіантом), з технічної точки зору, не регламентуються. Згідно технічно спроможної версії розвитку ДТП, яка узгоджується з показами водія мотоцикла, уникнення даної пригоди не забезпечувалось односторонніми діями останнього. В свою чергу, уникнення пригоди з боку водія автомобіля полягало у виконанні вимог п.п. 12.4 та 13.1 ПДР, для виконання вимог яких, згідно наданих на дослідження матеріалів, для водія автомобіля не було перешкод технічного характеру. згідно технічно спроможної версії розвитку ДТП, яка узгоджується з показами водія мотоцикла, у експертів немає підстав технічного характеру вважати дії водія ОСОБА_7 такими, що не відповідали вимогам ПДР. З технічної точки зору у діях водія автомобіля вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.4 та 13.1 ПДР.
Також, у вказаному висновку зазначено, що мінімальна швидкість руху автомобіля перед гальмуванням складає приблизно 86-90 км/год. З технічної точки зору неможливо експертним (розрахунковим) шляхом встановити швидкість руху автомобіля перед пригодою, виходячи з пошкоджень даного транспортного засобу. Максимально допустима швидкість руху при умові видимості елементів дороги в напрямку руху з робочого місця водія 300-400 м, зафіксована у протоколі огляду місця ДТП від 30 квітня 2016 року, складає приблизно 217-263 км/год. Мінімальна величина зупинного шляху (з урахуванням мінімального ситуаційного часу реакції водія та встановленої мінімальної швидкості руху даного транспортного засобу) автомобіля складає приблизно 52,9-60,8 м. Величина гальмівного шляху (з врахуванням встановленої мінімальної швидкості руху даного транспортного засобу) автомобіля складає приблизно 45,7-53,3 м (т. 1, а.с. 127-135).
Експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив наданий ним висновок, та роз`яснив, що під час проведення експертизи були враховані всі наявні у справі докази, в тому числі, враховувалась інформація про вибоїну на дорожньому покритті. Ним встановлено, що зіткнення транспортних засобів було попутне, характер пошкоджень свідчить про те, що швидкість автомобіля була більшою, ніж мотоцикла. Наявність вибоїни була врахована в бік покращення становища водія. Зазначив, що якби водій ОСОБА_5 рухався з дозволеною швидкістю 60 км/год, то контактування транспортних засобів не відбулося. Висновок вважає обґрунтованим та повним
Експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні підтримала проведене нею експертне дослідження у повному обсязі, зазначивши, що показання свідка ОСОБА_16 не містять тих даних, які можна використати при проведенні експертного дослідження.
Згідно висновку експертів № 7635/18-52/10554/18-35/13110/13111/18-52 від 23 червня 2018 року, під час проведення судової комплексної автотехнічної, транспортно -трасологічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео звукозапису, експерти, даючи відповідь на питання стосовно механізму ДТП та траєкторії руху транспортних засобів перед зіткненням, прийшли до висновків про те, що виходячи з відеозаписів, наданих на дослідження, встановити траєкторію руху ТЗ безпосередньо перед ДТП неможливо, оскільки вона на них не зафіксована. Виходячи з фіксації слідів гальмування автомобіля, він безпосередньо перед ДТП рухався по траєкторії, яка описана слідами його гальмування, тобто в правій крайній смузі вул. Набережно-Хрещатицькій приблизно вздовж умовної осьової лінії дороги з деяким поперечним зміщенням праворуч. Оскільки на фотознімках з місця пригоди та на схемі ДТП не відображено сліди гальмування, залишені колесами мотоцикла, тому з технічної точки зору встановити точну траєкторію руху мотоцикла, виходячи зі слідової інформації безпосередньо перед контактуванням не видається за можливе. З урахуванням встановленого взаємного розташування ТЗ на момент первинного контакту можна лише вказати, що перед ДТП (зіткненням) мотоцикл рухався в правій крайній смузі вул. Набережно-Хрещатицькій приблизно вздовж умовної осьової лінії дороги (т. 2, а.с. 67).
Також, аналізом відеозаписів встановлено, що мотоцикл на фазі зближення з автомобілем зміщувався зліва направо (відносно напрямку руху автомобіля), зокрема з другої смуги для руху в напрямку до площі Поштової, в першу смугу руху, призначену до руху у вказаному напрямку. Після вказаного зближення ТЗ-учасників пригоди, відбулось їх зіткнення. Первинне контактування відбулося між лівою передньо-кутовою частиною автомобіля та задньою правою бічною частиною мотоцикла, а поздовжня вісь автомобіля та задня частина мотоцикла в момент їх первинного контактування знаходились під кутом, який кількісно можливо оцінити величиною приблизно нуль градусів, тобто були приблизно паралельними. У подальшому відбулось відхилення мотоцикла (відносно його вертикального положення) у напрямку до опорної поверхні. Водночас, автомобіль знаходиться позаду мотоцикла, що вказує на втрату поперечної стійкості мотоцикла внаслідок контактної взаємодії. Після чого ТЗ - учасники ДТП перемістились до зафіксованих на схемі пригоди кінцевих положень останніх (т. 2, а.с. 68). Встановити розташування місця зіткнення ТЗ відносно елементів проїзної частини, із кількісною прив`язкою до елементів дороги, з технічної точки зору в рамках даного дослідження, було неможливо у зв`язку з відсутністю уточнюючої слідової інформації, яка б вказувала на розташування даного місця. Можливо лише вести мову про те, що у момент появи обох ТЗ-учасників у кадрі відеозапису, останні розташовані в межах крайньої правої смуги руху (в напрямку до Поштової площі).
Виходячи з транспортно-трасологічного аналізу, місце зіткнення автомобіля та мотоцикла у повздовжньому напрямку, однозначно передує розташуванню «подряпини на асфальті», та ймовірно знаходиться дещо перед місцем розташування «початку осипу скла». Місце зіткнення ТЗ у поперечному напрямку перебуває в межах крайньої правої смуги для руху в напрямку до Поштової площі, що цілком узгоджується з даними відеозапису. Наведене на стоп-кадрі 3 положення мотоцикла попереду автомобіля не суперечить встановленому транспортно-трасологічним шляхом взаємному розташуванню ТЗ на момент зіткнення.
Даючи відповідь на питання стосовно швидкості обох учасників ДТП на момент виявленням ними перешкоди та на момент зіткнення, експерти зазначили, що момент сприйняття водієм як автомобіля, так і мотоцикла, дорожньо-транспортної ситуації як небезпечної та оцінка будь-яких об`єктів, як перешкоди, являється особистим сприйняттям кожного з водіїв та таким, що не піддається технічному аналізу. Тому, з технічної точки зору, встановити швидкість руху як мотоцикла, так і автомобіля в момент «виявлення ними перешкод» неможливо. Проведеним дослідженням не виявилось за можливе встановити, де точно знаходиться місце зіткнення, відносно довжини слідів, залишених автомобілем Пежо, тому визначити швидкість руху обох ТЗ у момент зіткнення не виявилось за можливе (т. 2, а.с. 69). Також, у випадку даної пригоди, мало місце попутне контактування ТЗ, а застосування наявної у КНДІСЕ методики визначення швидкості руху, виходячи з пошкоджень ТЗ можливе лише для випадків перехресних зіткнень ТЗ з вираженими деформаціями, в яких можливо виміряти глибину та ширину пошкоджень, тому не виявилось за можливе експертним (розрахунковим) шляхом встановити кількісне значення швидкості руху автомобіля на момент зіткнення. Виходячи з характеру пошкоджень даного ТЗ, за можливе виявилось лише зробити висновок, що швидкість руху автомобіля на момент контакту перевищувала швидкість руху мотоцикла (зворот а.с. 69, т. 2).
Розрахунок величини швидкості руху автомобіля, яка відповідає довжині слідів/сліду гальмування колеса/коліс правого борту, довжиною 42,6 м. без врахування деяких затрат кінетичної енергії на контактну взаємодію транспортних засобів, показав, що вона складає приблизно 91-95 км/год (т. 2, а.с. 70). З врахуванням інформації, відображеної на відеозаписі, долученого до матеріалів справи, середня розрахункова швидкість руху автомобіля на ділянці дороги, відтвореної в позиції 3 та 4, перед ДТП, враховуючи похибку позиціонування, знаходиться в інтервалі 84-102 км/год (т. 2, а.с. 72), а середня розрахункова швидкість мотоцикла на ділянці дороги, відтвореної в позиції 1 та 2, перед ДТП, враховуючи похибку позиціонування, знаходиться в інтервалі 67-94 км/год (т. 2, а.с. 71). З урахуванням встановленої вище величини швидкості руху автомобіля, як виходячи з довжини слідової інформації (зафіксованої на схемі пригоди), так і розрахованої з відеозапису, на ділянці проїзної частини, що передувала місцю зіткнення ТЗ, експертами зроблено висновок про те, що покази ОСОБА_5 в яких від повідомляє, що «рухався по крайній правій смузі зі швидкістю приблизно 70-75 км/год», являються неспроможними з технічної точки зору. Тобто вказана у показах швидкість руху вважається такою, що не мала місце в умовах даної ДТП з технічної точки зору. Покази стосовно руху автомобіля у правій смузі, та руху мотоцикла у середній смузі з подальшим перестроюванням у праву смугу для руху (в напрямку Поштової площі) не суперечать проведеному вище дослідженню, з урахуванням наданих відеозаписів.
Перевіряючи покази ОСОБА_5 про те, що «він побачив, як мотоцикліст повертає праворуч в його смугу, після чого приблизно через 50 метрів відбулось зіткнення, хоча він застосував екстрене гальмування», експерти прийшли до висновків, що з технічної точки зору в рамках даного дослідження не виключається, що з моменту застосування водієм автомобіля додаткових дій, спрямованих на уникнення пригоди (гальмування), до місця зіткнення відстань могла складати приблизно 50 м, однак перевірити, чи співпадає момент виявлення водієм автомобіля того факту, «що мотоцикл повертає праворуч» з моментом застосування даним водієм додаткових дій, спрямованих на гальмування ТЗ, з технічної точки зору неможливо, адже зазначений ОСОБА_5 момент виявлення зміщення мотоцикла у його смугу руху відображає особисте сприйняття дорожньо-транспортної ситуації водієм, що не піддається технічному аналізу (зворот а. с. 72, т. 2).
Покази водія ОСОБА_7 в яких він повідомляє, що «рухався з вулиці Спаської по вулиці Набережно-Хрещатицькій в місті Києві, перебуваючи у крайній правій смузі ближче до лівого боку», виходячи з проведеного дослідження в частині описаного механізму пригоди на фазі зближення ТЗ вбачається, що у певний момент мотоцикл змістився з середньої у крайню праву смугу руху (в напрямку до Поштової площі), та до зіткнення перебував у ній, тому відсутні підстави технічного характеру вважати вказані покази неспроможними за умови, що в зазначених показах мається на увазі рух, що передував безпосередньо зіткненню (а.с. 73, т. 2).
Експерти прийшли до висновку, що з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці водій автомобіля повинен був діяти у відповідності вимог п. 12.4 та п. 13.1 ПДР, а водій мотоцикла у відповідності до вимог п. 1.4, п. 10.3 та п. 12.4 ПДР, зокрема, при виконанні маневру поперечного зміщення у суміжну смугу руху (перестроювання) водій мотоцикла мав надати перевагу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Водночас, при оцінці дорожньої обстановки даний водій також мав право керуватися вимогами п. 1.4 ПДР та розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху дотримуються вимог ПДР, тобто мав право розраховувати, що водій автомобіля здійснює рух зі швидкістю, яка не перевищує 60 км/год. Разом з тим було встановлено, що швидкість руху автомобіля, виходячи з довжини сліду гальмування, склала приблизно 91-95 км/год безпосередньо перед зіткненням, відтак водій мотоцикла міг не мати об`єктивної можливості виявити, що автомобіль рухається з перевищенням максимально допустимої у межах населеного пункту швидкості руху.
Тому, експертами зазначено, що мінімальною відстанню (уздовж дороги), яка була безпечна для водія мотоцикла при зміщенні праворуч (перестроюванні), є така відстань, що забезпечує відсутність контакту. Однак, при значному перевищенні швидкісного режиму руху водієм автомобіля така безпечна відстань (уздовж дороги) односторонніми діями водія мотоцикла не забезпечувалась, адже при русі автомобіля зі швидкістю, що була більшою встановленої вимогами п. 12.4 ПДР та швидкості руху мотоцикла, зіткнення ТЗ у будь-якому випадку відбулося, якщо не у фактичному місці, так у іншому (зворот а.с. 73, т. 2).
З огляду на результати проведеного дослідження, експертами не встановлено підстав технічного характеру вважати дії водія мотоцикла такими, що не відповідали вимогам п. 10.3 ПДР, а зважаючи на те, що встановити точну швидкість руху мотоцикла безпосередньо перед зіткненням не видалось за можливе, оцінити його дії на предмет відповідності вимогам п. 12.4 ПДР з технічної точки зору неможливо, питання оцінки дій водія мотоцикла на предмет відповідності вимогам п. 1.4 ПДР не потребує застосування спеціальних знань у галузі автотехніки, тому може бути проведена судом самостійно.
Наявність технічної можливості уникнення ДТП з боку водія автомобіля полягала у виконанні вимог п. 12.4 та п. 13.1 ПДР, для виконання вимог яких, згідно наданих на дослідження матеріалів, у водія автомобіля не було перешкод технічного характеру.
З огляду на результати проведеного дослідження, є підстави технічного характеру вважати, що дії водія автомобіля в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації були необхідними та достатніми для настання ДТП, тобто перебували у причинному зв`язку з її виникненням.
З причин, викладених у дослідницькій частині висновку, з технічної точки зору, у діях водія автомобіля вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4 та п. 13.1 ПДР (т. 2, а.с. 76).
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтримав зроблені висновки, а також роз`яснюючи висновок вказав, що саме між діями водія автомобіля і наслідками, що настали є причинний зв`язок. Експерти однозначно стверджують, що водій ОСОБА_5 перевищив мінімально допустиму швидкість. Його швидкість була більшою ніж швидкість мотоцикла. Експерт звертає увагу, що зіткнення відбулося фактично по середині правої смуги. Даних, що маневрування мотоцикла було різким, немає. В момент первинного контакту кут напрямків їх руху був близько нуля. Коли б водій автомобіля дотримувався швидкісного режиму, зіткнення не відбулося.
Експерт ОСОБА_17 підтримав в судовому засіданні роз`яснення експерта ОСОБА_14 .
Переглянутим 02 січня 2018 року у судовому засіданні відеозаписом, який долучений до матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування за клопотання потерпілого ОСОБА_7 від 20 травня 2016 року (т. 1, а.с. 120), встановлено, що на ньому зафіксовано часткове відтворення моменту ДТП. Зокрема, суд безпосередньо побачив, що зіткнення відбулось у першому крайньому ряду проїзної частини, автомобіль марки «Пежо» знаходився позаду. З відтвореного відеозапису не вбачається, що перед зіткненням мотоцикл різко змінював напрямок руху на проїзній частині, як про це стверджувала сторона захисту.
Як вбачається з розписок обвинуваченого ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 118) та потерпілого ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 117), вони отримали на зберігання належні їм транспортні засоби з пошкодженнями, отриманими в результаті ДТП, які зобов`язувались зберігати, не ремонтувати та не відчужувати без дозволу органів дізнання, слідства та суду.
Згідно характеристики ОСОБА_5 , він за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий (т. 1, а.с. 139-142).
Стороною захисту в якості доказів надано суду фотознімки, з яких вбачається, що мотоцикл після ДТП знаходиться у другій смузі руху, гальмівний шлях автомобіля має розрив на місці вибоїни дорожнього покриття Окрім цього, на фотознімках зафіксовані пошкодження лівої частини автомобіля (т. 1, а.с. 150-158).
Згідно відповіді ДУ «Інституту травматології та ортопедії Національної академії медичних наук» від 26 лютого 2018 року № 83, наданої на адвокатські запити (т. 2, а.с. 5,6), на рентген знімку, з метою уникнення плутанини, виконується маркування, яке вказує, що це за сегмент: лівий чи правий. При відсутності маркування сегменту ідентифікувати лівий чи правий бік (сегмент) сторонній людині (спеціалісту, клініцисту і ін..) не представляється можливим (т. 2, а.с. 7).
Згідно відповіді КНП «Консультативно-діагностичний центр Подільського району» від 07 березня 2018 року № 298, наданої на адвокатський запит (т. 2, а.с. 8), маркування рентгенівського знімку проводиться маркером або сріблом. На рентгенплівці вказується дата дослідження та номер знімка, ПІБ пацієнта, вік та область дослідження (літерами пр. і лів (права чи ліва кінцівка) - вказують частину дослідження. На одній рентгенплівці можуть виконуватись два дослідження в прямій та боковій проекціях (т. 2, а.с. 9).
Відповідно до поданого захисником клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження технічного носія інформації, стороною захисту було отримано відеозапис обставин дорожньо-транспортної пригоди, який здійснювався на відеокамеру, розташовану на об`єкті нерухомості по вулиці Григорія Сковороди, 21/16 (т. 1, а.с. 172-173).
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками кримінального провадження докази, прийшов до висновку, що всі докази, відповідно до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , експертів ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.
Також, суд визнає допустимими надані суду письмові докази, в тому числі висновки проведених у справі судових експертиз, оскільки порушень порядку, встановленого КПК України, при їх отриманні судом не встановлено.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд встановив, що в діях ОСОБА_5 має місце склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
При цьому, суд в основу прийнятого рішення кладе як показання потерпілого ОСОБА_7 , в яких він зазначив, що рухався у напрямку з вулиці Спаської по вулиці Набережно-Хрещатицькій в місті Києві, перебуваючи перед зіткненням у крайній правій смузі ближче до лівого боку, а світлофор перед Гаванським мостом в місті Києві проїхав на мигаючий зелений колір, після чого через кілька десятків метрів відчув удар позаду, так і показання самого обвинуваченого ОСОБА_5 , в яких він зазначив, що перед зіткненням рухався в межах смуги ближче до лівого краю, побачив, що мотоцикл повертає праворуч в його смугу, після чого відбулось зіткнення, визнає, що перевищив швидкість руху, пов`язуючи це з можливим прискоренням під час проїзду світлофора, а також перевірку їхніх показань і встановлених обставин сукупністю досліджених доказів.
Суд виходить з того, що в ході судового розгляду такі показання ретельно перевірялись, та підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів, в тому числі і даними проведеної судової комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео звукозапису, під час проведення якої експерти прийшли до висновку про те, що відсутні підстави технічного характеру вважати неспроможними показання водія ОСОБА_7 в яких він повідомляє, що «рухався з вулиці Спаської по вулиці Набережно-Хрещатицькій в місті Києві, перебуваючи у крайній правій смузі ближче до лівого боку», виходячи з проведеного дослідження в частині описаного механізму пригоди на фазі зближення транспортних засобів.
Разом з тим, з урахуванням встановленої експертним шляхом величин швидкості руху автомобіля, як виходячи з довжини слідової інформації (зафіксованої на схемі пригоди), так і розрахованої з відеозапису, на ділянці проїзної частини, що передувала місцю зіткнення транспортних засобів, експертами зроблено висновок про те, що показання ОСОБА_5 в яких від повідомляє, що «рухався по крайній правій смузі зі швидкістю приблизно 70-75 км/год», являються неспроможними з технічної точки зору. Тобто, вказана обвинуваченим швидкість руху вважається такою, що не мала місце в умовах даної ДТП з технічної точки зору. Стосовно ж показань ОСОБА_5 , в яких він повідомляє, що «рухався у правій смузі руху, мотоцикл рухався у середній смузі з подальшим перестроюванням у праву смугу (в напрямку Поштової площі)», враховуючи дані наданого відеозапису, експертами зроблено висновок, що вони не суперечать проведеному дослідженню.
Суд погоджується з доводами висновку судової комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео звукозапису № 7635/18-52/10554/18-35/13110/13111/18-52 від 23 червня 2018 року, про те, що характер пошкоджень транспортних засобів вказує, що швидкість руху автомобіля під керування обвинуваченого ОСОБА_5 , на момент контакту з мотоциклом під керуванням потерпілого ОСОБА_18 , перевищувала швидкість руху мотоцикла, а проведені розрахунки такої швидкості автомобіля, виходячи з довжини слідової інформації (зафіксованої на схемі пригоди), так і розрахованої з відеозапису, на ділянці проїзної частини, що передувала місцю зіткнення транспортних засобів, вказують на перевищення допустимої швидкості, встановленої на даній ділянці дороги.
В даній дорожній обстановці, ОСОБА_5 повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху, для виконання вимог яких, згідно наданих на дослідження експертам матеріалів, для нього не було перешкод технічного характеру. Уникнення даної ДТП з боку водія мотоцикла не забезпечувалось односторонніми діями останнього.
В даній дорожньо-транспортній ситуації в причинному зв`язку з виникненням ДТП знаходилися дії водія ОСОБА_5 , які не відповідали вимогам п. 12.4 та п. 13.1 Правил дорожнього руху.
Такі висновки проведеної під час судового розгляду справи комплексної експертизи не суперечать висновку судової автотехнічної експертизи № 11089/14727/16-52 від 30 вересня 2016 року, проведеної під час досудового розслідування, відповідно до якої, згідно технічно спроможної версії розвитку ДТП, яка узгоджується з показами водія мотоцикла, в даній дорожній обстановці водій автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4 та 13.1 ПДР. Згідно технічно спроможної версії розвитку ДТП, яка узгоджується з показами водія мотоцикла, уникнення даної пригоди не забезпечувалось односторонніми діями останнього. В свою чергу, уникнення пригоди з боку водія автомобіля полягало у виконанні вимог п.п. 12.4 та 13.1 ПДР, для виконання вимог яких, згідно наданих на дослідження матеріалів, для водія автомобіля не було перешкод технічного характеру.
Згідно технічно спроможної версії розвитку ДТП, яка узгоджується з показами водія мотоцикла, у експертів немає підстав технічного характеру вважати дії водія ОСОБА_7 такими, що не відповідали вимогам ПДР. З технічної точки зору у діях водія автомобіля вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.4 та 13.1 ПДР. Також, у вказаному висновку зазначено, що мінімальна швидкість руху автомобіля перед гальмуванням складала приблизно 86-90 км/год.
Суд звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_10 надавались в якості вихідних даних при проведенні експертиз, вони оцінювались експертами, та як зазначила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , показання даного свідка не містили тих технічних даних, які можна використати при проведенні експертного дослідження. Такого ж висновку дійшли експерти і при проведенні комплексної судової експертизи № 7635/18-52/10554/18-35/13110/13111/18-52 від 23 червня 2018 року, тому судом відхиляє доводи сторони захисту про неповноту проведених експертних досліджень у зв`язку з неврахуванням показань свідка ОСОБА_10 .
Суд вважає, що для проведення експертних досліджень брались найбільш сприятливі для обвинуваченого вихідні дані, всі його доводи враховані під час проведення експертиз, тому суд прийшов до висновку про визнання встановленим між діями обвинуваченого ОСОБА_5 і наслідками, що настали, необхідного і достатнього причинного зв`язку.
Згідно відповіді ДУ «Інституту травматології та ортопедії Національної академії медичних наук» від 26 лютого 2018 року № 83, наданої на адвокатські запити (т. 2, а.с. 5,6), на рентген знімку, з метою уникнення плутанини, виконується маркування, яке вказує, що це за сегмент: лівий чи правий. При відсутності маркування сегменту ідентифікувати лівий чи правий бік (сегмент) сторонній людині (спеціалісту, клініцисту і ін..) не представляється можливим (т. 2, а.с. 7).
Згідно відповіді КНП «Консультативно-діагностичний центр Подільського району» від 07 березня 2018 року № 298, наданої на адвокатський запит (т. 2, а.с. 8), маркування рентгенівського знімку проводиться маркером або сріблом. На рентгенплівці вказується дата дослідження та номер знімка, ПІБ пацієнта, вік та область дослідження (літерами пр. і лів (права чи ліва кінцівка) - вказують частину дослідження. На одній рентгенплівці можуть виконуватись два дослідження в прямій та боковій проекціях (т. 2, а.с. 9).
Захисник посилається на те, що в постанові про призначення судово-медичної експертизи уточнюється за рентген рук (в постанові вказано «допитаний ОСОБА_7 повідомив, що при проведенні рентгену лівої та правої верхніх кінцівок лікарями помилково поставлено на обох знімках позначку «П», що вказує на рентген правої руки, однак проводився рентген правої і лівої рук»).
Захист стверджує, що висновок по тілесним ушкодженням потерпілого не обґрунтований та недопустимий, оскільки був порушений порядок огляду, безпосередньо потерпілий не оглядався (відмовився від огляду в умовах СМЕ), були надані два знімки правої руки (два знімки з відміткою «п» означає на думку захисту, що це знімки правої руки), було надано лише медична довідка.
Експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримав наданий ним висновок про характер та тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 , зазначивши, що наданих для проведення експертизи документів було достатньо для проведення експертизи. Також підтвердив, що ним досліджувались серед іншого і надані рентгенівські знімки, які були вивчені разом з лікарем рентгенологом. Говорив, що такої форми надпису на зробленому знімку, як наприклад букви п, не достатньо для висновку про те, що написано на рентгенівському знімку. При проведеному ним дослідженні бралась довідка і рентгенівські знімки. Травматолог визначає пошкодження при дослідженні комплексу обставин.
Суд також бере до уваги, що обидва знімки, які досліджувалися експертом, це знімки потерпілого, дійсно суд вважає, що помилково було позначено буквами П, сукупність інших доказів, медичні записи, показання потерпілого, підтверджують, що саме руки потерпілого були травмовані, що на переконання суду об`єктивно відображено в обвинуваченні ОСОБА_5 .
Суд вважає встановленим, що ОСОБА_5 , своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 286 КК України, те, що вказаний злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Пом`якшуючих покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обставин, передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обтяжуючих покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суспільну небезпеку скоєного, необхідність відшкодовувати потерпілому заподіяні внаслідок вчинення злочину збитки, майновий стан обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
При цьому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, суд вважає можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд не може погодитись з доводами прокурора, що не визнання винуватості обвинуваченим виключає виправлення його без ізоляції від суспільства. Презумпція не винуватості, право не свідчити проти себе та не визнавати свою винуватість по пред`явленому обвинуваченню це право людини, яке закріплено Конституцією України, її зобов`язаннями в міжнародних договорах, і така позиція не може бути використана проти обвинуваченого.
З врахуванням конкретних обставин справи, а також того, що ОСОБА_5 не має роботи, пов`язаної із безпосереднім використанням транспортного засобу, суд прийшов до висновку про можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
Призначення іншого покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру скоєного злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобігання вчинення ним інших злочинів.
Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд прийшов до наступних висновків.
В позовній заяві потерпілий ОСОБА_7 вказує на те, що визначена ним сума спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 290 625 (двісті дев`яносто тисяч шістсот двадцяти п`яти) гривень включає в себе вартість матеріального збитку, завданого належному йому мотоциклу, яка становить 289 625 гривень, відповідно до даних звіту № 05/Ф/16 (т. 1, а.с. 15-29, т. 2, а.с. 10-33), та витрачених грошових коштів за проведення грошової оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1 000 гривень (т. 1, а.с. 30). Окрім цього, потерпілий ОСОБА_7 просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 спричинену йому моральну шкоду в розмірі 100 000 (ста тисяч) гривень, вказуючи на те, що пошкодження належного йому майна та спричинення тілесних ушкоджень, внаслідок яких він витрачав зусилля на лікування, позбавило його можливості активної самореалізації, стало причиною душевних хвилювань та страждань.
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, яка зазнала шкоди від злочину має право пред`явити позов до особи, яка вчинила злочин.
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В судовому засіданні встановлено, що в результаті порушення ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху під час керування автомобілем марки «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталося зіткнення з мотоциклом марки «BMW R1200R», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого транспортний засіб останнього отримав механічні ушкодження. Вартість спричиненого матеріального збитку підтверджується даними звіту № 05/Ф/16 (т. 1, а.с. 15-29, т. 2, а.с. 10-33), протоколом огляду місця події, показаннями потерпілого та сукупністю інших досліджених доказів, тому вона повинна бути стягнута з ОСОБА_5 у повному обсязі, як особи, яка завдала майнової шкоди.
Окрім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України, стягненню з ОСОБА_5 підлягає вартість понесених потерпілим ОСОБА_7 06 червня 2016 року документально підтверджені процесуальні витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку (т. 1, а.с. 30).
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральних збитків з врахуванням принципу розумності підлягає частковому задоволенню на суму 50 тисяч гривень.
При цьому, суд виходить з того, що в результаті вчинення ДТП, яке сталося з вини водія ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_7 зазнав фізичного болю і страждань від ушкодження здоров`я середнього ступеню тяжкості, він переживає за своє здоров`я у майбутньому, вимушений був змінити свої життєві плани, установлений уклад життя. Суд, виходячи із принципу розумності та справедливості, також бере до уваги наявність у обвинуваченого можливості відшкодувати спричинені внаслідок вчинення злочину збитки, його майновий стан, відсутність на його утриманні неповнолітніх дітей.
Згідно вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів під час проведення експертизи № 7635/18-52/10554/18-35/13110/13111/18-52 від 23 червня 2018 року у розмірі, відповідно до акту від 23 червня 2018 року (т. 2, а.с. 77).
Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
Згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Іспитовий строк ОСОБА_5 встановити два роки
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Заявлений ОСОБА_7 цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_4 ) суму в розмірі 290 625 (двісті дев`яносто тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень в рахунок завданих матеріальних збитків, та суму в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданих моральних збитків.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Згідно ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 ) на користь держави 20 592 (двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) гривні, як відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз у справі.
Речові докази, які передано потерпілому і обвинуваченому, залишити в їх володінні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1