Ухвала
Іменем України
03 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 490/8198/17
провадження № 51-9538ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СУ ГУ НП в Миколаївській області від 26 березня 2018 року про закриття кримінального провадження №0005781.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року зазначену ухвалу слідчого судді залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить вимогу про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу, копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом (ч. 4 ст. 424 КПК України). Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані ухвала слідчого судді та ухвала апеляційного суду не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Розглядаючи питання про відмову у відкритті касаційного провадження, колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 у касаційній скарзі заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 434-1 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 у касаційній скарзі зазначає, що, на її думку, справа містить виключну правову проблему, оскільки піднімає питання забезпечення судовою системою ефективного досудового розслідування злочинів, вчинених лікарями, та питання, що стосуються ролі Верховного Суду у забезпеченні належного судового контролю закриття кримінального провадження.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Законодавець визначив підстави і порядок передачі кримінального провадження, у тому числі, на розгляд Великої Палати Верховного Суду у статтях 434-1, 434-2 КПК України.
У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 434-1 КПК України суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
При цьому, як убачається з ухвали Великої Палати Веховного Суду від 18 червня 2018 року №14-217цс18, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини: 1) касаційна скарга мотивована тим, що суди допустили істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; 2) норми матеріального права були застосовані судами нижчих інстанцій так, що постає питання дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між інтересами сторін у справі.
Однак, касаційна скарга не містить обґрунтування наявності виключної правової проблеми з урахуванням зазначених критеріїв. При цьому доводи заявленого в касаційній скарзі клопотання по суті зводяться до незгоди ОСОБА_4 з фактичними обставинами справи.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав, визначених процесуальним законом, для передачі касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
За таких обставин у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428, ст. 434-1 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3