Справа № 464/518/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/341/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 464/518/17 з участю,
прокурора ОСОБА_6
особи, щодо якої вирішується питання про зміну примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_9
за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 21 червня 2018 року,

встановила:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви Комунального закладу Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
На дану ухвалу ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нову, якою надати йому амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку.
В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що 10.02.2017 року був доставлений та поміщений до 23-го відділення КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» на підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 10.02.2017 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу.
У зв?язку з тим, що у нього покращився стан здоров?я, була хороша поведінка, приймав ліки, та вів себе адекватно, комісія виписала його на амбулаторне лікування 03.06.2018 р., тому є всі підстави для надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуану ухвалу та ухвалити нову, якою застостувати надання ОСОБА_7 амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Вважає ухвалу незаконною, оскільки згідно висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №35 від 29.05.2018 р., комісія дійшла до виснвоку, що продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичаним наглядом ОСОБА_7 не потребує.
Рекомендовано застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Суд посилається на те, що медичним закладом не перевірено де буде проживати ОСОБА_7 та з ким, у разі зміни йому примусових заходів медичного характеру. Дане посилання не відповідає дійсності, так як він до застосування заходів медичного характеру проживав у АДРЕСА_1 , разом із батьком, матір?ю, цивільною дружиною та 6-ти річною донькою, які на даний час підтримують з ним родинні відносини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 та просив ухвалу суду залишити без змін, особу, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних скарг, представника КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_9 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно з ч.1 ст. 95 КК України, ч.3 ст. 514 КПК України, ч.3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність зміни застосування таких примусових заходів.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2017 року ОСОБА_7 був доставлений та поміщений до 23-го відділення КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» на підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 10.02.2017 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 01.06.2017 року за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 10.01.2017 року продовжено ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичанийм наглядом.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви Комунального закладу Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Як вбачається із змісту ухвали, обґрунтовуючи своє рішення місцевий суд зазначив, що висновок лікарської комісії є передчасним, оскільки із встановлених обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до психітричного закладу із звичайним наглядом стан здоров?я ОСОБА_7 настільки змінився, що останній не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих. При цьому, не було медичним закладом перевірено де буде проживати ОСОБА_7 та з ким у разі зміни йому примусовіих заходів медичного характеру. Оскільки на час вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та на даний час ОСОБА_7 продовжує страждати хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність заяви представника медичного закладу.
Однак це рішення не ґрунтується на вимогах закону.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №11 від 13 січня 2016 року, ОСОБА_7 в період інкримінованих дій страждав хронічним психічним захворюванням параноїдна шизофренія, з наростаючим дефектом в емоційно-вольовій сфері та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом.
За змістом ч. 2 ст. 19 КК України особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання не підлягає кримінальній відповідальності і визнається такою, що перебувала у стані неосудності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Наведене дає підстави дійти висновку, що суспільно-небезпечні діяння, у вчиненні яких був визнаний винним судом ОСОБА_7 були вчинено ним у стані неосудності.
З висновку комісії лікарів-психіатрів від 29 травня 2018 року вбачається, що в результаті проведенного комплексного лікування-нейролептики (Кветирон XR, Кветирон, Клопіксол депо, Кветіапін, Еголанза, Клопіксол акуфаз, Трифтазин, Галоперидол, Сердолект, Аміназин), транквілізатори (Гідазепам), антидепресанти (Амітриптилін) терапевтичне лікування (Бі-септ, Мефенамінова кислота), загальнозміцнюючі та вітамінні засоби, прогулянки з медперсоналом, перегляд телепередач та читання літератури, психотерапевтичні групові заняття, курс реабілітаційних заходів в умовах відділення психічний стан пацієнта покращився та стабілізувався: став спокійним та впорядкованим у поведінці, почав активніше контактувати з іншими пацієнтами, зникли прояви агресії, став більше приділяти уваги власному здоров?ю, перестав приймати участь у створенні конфліктних ситуацій з медичним персоналом через незначні причини. Спокійно, з розумінням, реагує на бесіду лікуючого лікаря з приводу призначеного лікування та необхідності його постійного прийому в майбутньому. Мислення з елементами паралогічності, місцями зісковзування, за темпом дещо пришвидшене. На даний час психопродуктивної симптоматики не виявлено, проте самостійно розповідає про наявність слухових галюцинацій імперативного та коментуючого характеру в минулому. Активно маячних ідей не висловлює. З радістю приймає на побаченні дівчину та свою позашлюбну доньку, а також маму, з якими налагодив добрі відносини. У відділенні став допомагати іншим пацієнтам, конфліктних ситуацій з ними не створює. Режиму відділення не порушує. Критика до власного захворювання та скоєного на момент огляду відновлена. Таким чином внаслідок проведенного до данного часу проведенного комплдексного лікування вдалося досягнути стану ремісії.
Згідно з висновком на момент огляду ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії з наростаючим дефектом в емоційно-вольовій сфері, стан ремісії (тип С). Враховуючи відновлення достатнього критичного ставлення пацієнта до власного захворювання та скоєного, відсутністю спалахів агресії та психопродуктивної симптоматики, достатнім розумінням необхідності постійного прийому підтримуючого лікування, продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що наведені в ухвалі місцевого суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки передбачених законом підстав для відмови у задоволенні заяви комунального закладу «Львівська обласна психіатрична лікарня» про зміну ОСОБА_7 , примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку у справі немає, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні цього клопотання не ґрунтується на вимогах закону і є безпідставним.
Відповідно до ст. 409 КПК, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, є підставою для його скасування при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу.
З врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , а тому вважає необхідним задовольнити їх повністю, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу.
керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419, 514 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 21 червня 2018 року про відмову у задоволенні заяви Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 скасувати.
Заяву заступника головного лікаря Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 05 червня 2018 року про зміну примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 задовольнити.
Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4