Справа № 359/3040/15-к
Провадження № 1-кп/359/67/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , перекладача ОСОБА_9 , потерпілих: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду в режимі відеоконференції з Московським районним судом м. Харкова, кримінальне провадження № 0002043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2014 року, що найшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, росіянина, з неповною середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 ,

щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 355 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України, за наступних обставин.
Так, 20.09.2014 р. близько 10 год. 00 хв. під час перебування на території гаражного кооперативу, що розташований по вул. Радгоспній в м. Бориспіль, у ОСОБА_7 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, виник злочинний умисел, направлений на примушування ОСОБА_10 до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме повернення позики в сумі 125 000 грн., яку ОСОБА_10 був винен ОСОБА_7 та тривалий час йому не повертав.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи спільно та за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, перебуваючи на території вище зазначеного кооперативу, ОСОБА_7 умисно пред`явив ОСОБА_10 вимогу у передачі грошових коштів у розмірі 125 000 грн., що відповідає сумі позики. При цьому ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_10 вбивством та застосував до нього фізичне насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, у вигляді нанесення одного удару у обличчя, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, які відповідно до висновку експерта № 247 від 20.10.2014 р., тягнуть розлад здоров`я на строк понад 6, але менше ніж 21 день, і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, за допомогою ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (засуджені вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 р. за ч. 2 ст. 146 КК України), які не були обізнані про факт пред`явлення ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, вимоги ОСОБА_10 щодо передачі грошових коштів в розмірі 125 000 грн., що відповідає сумі позики, застосовуючи газовий балончик та металеві кайданки, незаконно викрали ОСОБА_10 , помістивши його до салону автомобіля "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та приблизно до 16 год. 00 хв. 20.09.2014 р. возили його по території Бориспільського та Баришівського районів Київської області з метою примусити ОСОБА_10 повернути ОСОБА_16 борг.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто у вимозі виконати цивільно-правове зобов`язання повернути позику, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із погрозою вбивством, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 355 КК України.
Також 20.09.2014 р. близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом із ОСОБА_13 , ОСОБА_17 (засуджені вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 р. за ч. 2 ст. 146 КК України) та невстановленою в ході досудового розслідування особою, на автомобілі "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , прибули до гаражного кооперативу, що знаходиться по вул. Радгоспній в м. Бориспіль, з метою викрадення ОСОБА_10 , та побачили, що на території вказаного кооперативу перебуває ОСОБА_11 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне викрадення та позбавлення волі ОСОБА_11 , з метою уникнення розголошення ним їхніх протиправних дій щодо ОСОБА_10 , перебуваючи біля гаражного кооперативу, що по вулиці Радгоспній в м. Бориспіль, близько 10 год. 00 хв., умисно, за попередньою змовою між собою, застосовуючи газовий балончик та металеві кайданки, викрали ОСОБА_18 , помістили його до салону автомобіля "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та приблизно до 16 год. 00 хв., возив його по території Бориспільського та Баришівського районів Київської області, таким чином, незаконно позбавили ОСОБА_11 волі.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному позбавленні волі та викраденні людині, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.
Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Так, 20.09.2014 р. близько 10 год. 00 хв. під час перебування на території гаражного кооперативу, що розташований по вул. Радгоспній в м. Бориспіль, у ОСОБА_7 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, належним ОСОБА_10 , а саме грошовими коштами у сумі 546 000 гривень шляхом вимагання.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи спільно та за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, перебуваючи на території вище зазначеного кооперативу, ОСОБА_7 умисно пред`явив ОСОБА_10 вимогу у передачі грошових коштів в загальному розмірі 50 000 доларів США (в перерахунку на національну валюту станом на 20.09.2014 р. становить 671 500 гривень), з яких сума в розмірі 125 000 гривень складає позику, а грошова сума в розмірі 546 500 гривень належить ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_10 вбивством та застосував до нього фізичне насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, у вигляді нанесення одного удару у обличчя, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, які відповідно до висновку експерта № 247 від 20.10.2014 р., тягнуть розлад здоров`я на строк понад 6, але менше ніж 21 день, і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, за допомогою ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які не були обізнані про факт пред`явлення ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, вимоги ОСОБА_10 щодо передачі грошових коштів в розмірі 546 500 грн., застосовуючи газовий балончик та металеві кайданки, незаконно викрали ОСОБА_10 , помістивши його до салону автомобіля "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та приблизно до 16 год. 00 хв. 20.09.2014 р. возили його по території Бориспільського та Баришівського районів Київської області, вимагаючи в останнього грошові кошти в розмірі 546 500 гривень.
Зазначені дії ОСОБА_7 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 3 ст. 189 КК України, як умисні дії, які виразились у вимозі передачі чужого майна з погрозою вбивством (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднана з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

В судовому засіданні, ОСОБА_7 спочатку свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та зазначив, що зробив для себе належні висновки, та розуміє, що внаслідок його дій було заподіяно шкоду потерпілим, а також просив його суворо не карати.
При цьому показав, що з 2001 року він займається підприємницькою діяльністю, а саме виробництвом кондитерських виробів. В процесі своєї роботи він познайомився з ОСОБА_10 , з яким вони почали разом співпрацювати. ОСОБА_10 систематично купляв в нього кондитерські вироби, які потім реалізовував в м. Чернігів, де мав свій бізнес. За весь час їхньої спільної співпраці між ними склалися добрі партнерські стосунки. Оскільки вони співпрацювали разом тривалий час, то за поставлений ним товар, ОСОБА_10 не відразу з ним розраховувався. Зазвичай він давав ОСОБА_10 п`ять накладних на товар, і останній по одній накладній платив за товар, а 4 залишалися неоплаченими. ОСОБА_10 оплачував цей товар пізніше, вже після його реалізації. У зв`язку з чим у ОСОБА_10 перед ним виникла заборгованість, яка почала стрімко збільшуватися, оскільки останній, став сплачувати йому все менші і менші суми, а з часом перестав взагалі платити. Тому утворилися значна сума боргу в розмірі 175 000 гривень, що на той час становило близько 25 000 доларів США, яку ОСОБА_10 визнавав, і обіцяв повернути. Однак, для того, щоб бути впевненим, що останній поверне йому ці кошти, влітку 2013 року він приїхав до ОСОБА_10 в м. Чернігів, де останній написав йому дві розписки: одну на суму 125 000 гривень, а іншу - на 50 000 гривень. Відповідно до розписок ОСОБА_10 повинен був повернути йому борг у травня 2014 року. Не зважаючи на наявність у ОСОБА_10 боргу перед ним, вони продовжили свою співпрацю, і він так само, як і раніше, поставляв ОСОБА_10 кондитерські вироби, в борг. Однак, в подальшому, через проблеми з неплатежами за товар, він все таки припинив партнерські стосунки із ОСОБА_10 . Разом з тим, ОСОБА_10 з ним повністю не розплатився, і в нього залишився борг в сумі 175 000 грн. Він неодноразово звертався до ОСОБА_10 з приводу повернення йому боргу. Однак, останній попросив відтермінувати дату повернення боргу до 20.09.2014 р., через виникши в нього фінансові труднощі. Влітку він намагався здзвонитися із ОСОБА_10 , однак останній спочатку не брав трубку, а потім взагалі змінив номер телефону та місце свого проживання. При цьому йому нічого про це не повідомив. Пізніше, від колег по бізнесу дізнався, що ОСОБА_10 проживає десь в м. Бориспіль. Так, як він ніяк не міг з ним зв`язатися, то у вересні 2014 р., коли останній обіцяв з ним розрахуватися, він вирішив шляхом слідкування за автомобілем, який доставляв товар ОСОБА_10 , встановити місце його знаходження, щоб з ним поспілкуватися про негайне повернення йому боргу. В нього, в той момент був фінансові проблеми, кредити, а тому йому були в край необхідні ці кошти або хоч їх частина. Напередодні він поросив поїхати разом із ним по борг свого знайомого ОСОБА_19 , який в свою чергу запросив ще двох хлопців ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Вони не знали, у зв`язку з чим їхали в м. Бориспіль, оскільки він поросив поїхати їх разом із ним в якості охорони, оскільки боявся, що з боку ОСОБА_10 в його адресу можуть бути погрози або активні неправомірні дії. Метою поїздки було виключно спілкування із ОСОБА_10 з приводу борг, який він йому був винен, відповідно до написаних ним розписок, та щоб він повернув йому ці кошти. Про будь-яке насильство відносно боржника взагалі не йшлося. Точної дати він не пам`ятає, у вересні 2014 року, вони всі разом, на автомобілі "Фольксваген Транспортер Т4", поїхали до м. Бориспіль. Даний автомобіль перебував у його користуванні, але відповідно до документів, належав ОСОБА_20 , який він віддав йому в якості розрахунку за борг. В автомобілі будь-яких газових балончиків, наручників не було. Там знаходилася лише лопата, хамути, які він використовував для зв`язування шин та респіратори. Приїхавши до м. Бориспіль, вони заїхали на територію якогось кооперативу, точної адреси не знає, де він побачив ОСОБА_10 , який був разом із ОСОБА_11 . ОСОБА_10 був здивований, оскільки не очікував його побачити. Він відразу підійшов до ОСОБА_10 , відвів його в сторону та почав з ним розмовляти з приводу повернення йому боргу. Розмовляв він із ОСОБА_10 на підвищених тонах, в грубій формі, що супроводжувалася нецензурною лайкою, оскільки в цей момент він був злий на останнього, він декілька місяців не виходив із ними на зв`язок, переховувався від нього, не розрахувавшись з ним за поставлений товар. Однак жодних тілесних ушкоджень він потерпілому не наносив. В ході їхньої розмови ОСОБА_10 повідомив йому, що в нього грошей не має, і необхідно їхати до брата, який знаходився у м. Чернігів. Саме брат буде повертати йому борг. Враховуючи, що гроші були необхідні йому негайно, він зрозумів, що треба їхати до м. Чернігів. Після цієї розмови, йому зателефонувати, та він відійшов, розмовляючи по телефону, ходячи по території кооперативу. Коли він повернувся до автомобіля, то ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 вже перебували в салоні авто. При цьому ОСОБА_11 сказав, що він поїде разом із ОСОБА_10 . Він був не проти, оскільки в машині місця вистачало всім. Виїхавши із території кооперативу, вони поїхали в сторону м. Чернігів. По дорозі вони заїхали на заправку "ОККО". На заправці він разом із ОСОБА_21 вийшли із авто та пішли в магазин за продуктами і кавою. Всі інші залишилися в авто. Коли він виходив із магазину, то побачив, що по території заправки бігли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , із криками: "Допоможіть", "Нас викрали", "Нас хочуть вбити". Побачивши це, він був шокований, не розумів, що відбувається. ОСОБА_10 біг дуже швидко, і з усієї сили спеціально врізався в нього головою, внаслідок чого розбив собі ніс. Після цього ОСОБА_21 разом із хлопцями, що приїхали з ними, спіймали потерпілих та посадили назад в автомобіль. Він швидко сів за кермо автомобіля і вони відразу поїхали із території заправки в сторону м. Харків. Бачив, що на руках потерпілих були наручники, однак він їх не вдягав. Як потім стало відомо, вони належали ОСОБА_22 , про їх застосування він нікого не просив, момент надівання наручників на потерпілих не бачив. Однак, зазначив, що із кооперативу потерпілі виїхали в наручниках, які на них вдягли ОСОБА_23 та ОСОБА_12 . Газові балончики він також не використовував та не просив про це нікого. Зазначив, що хто брав із собою балончики, той і використав їх. Будь-якого насильства до потерпілих не застосовував, та будь-яких погроз в їх адресу не висловлював. З потерпілим ОСОБА_11 взагалі не розмовляв. Така поведінка потерпілих на заправці була виключно провокацією зі сторони ОСОБА_10 , щоб не віддавити йому борг, яку підтримав ОСОБА_11 . Після подій, що відбулися на заправці, він розгубився, і розуміє, що сівши за кермо автомобіля, вивіз потерпілих примусово з території заправки. Так, проїхавши близько 10 км. від заправки, вони звернули із дороги, та приїхали на якесь поле. Він разом із ОСОБА_24 вийшли із автомобіля, думали, що робити їм далі, оскільки розуміли, що такими діями вчинили злочин. Вирішили, щоб хлопці назад відвезли потерпілих до м. Бориспіль, та відпустили їх. Він, чи ОСОБА_23 , точно не пам`ятає, повідомили про це хлопцям. Також сказав, щоб вони зняли із потерпілих наручники. Після цього хлопці разом із потерпіли поїхали в м. Бориспіль, а він із ОСОБА_24 пішли до дороги. Хлопці повинні були їх там забрати, на зворотному шляху із м. Борисполя. Однак, останні так і не приїхали за ними, додзвонитися до них вони також не могли, бо в них були відключені телефони. Тому вони із ОСОБА_24 поїхали до м. Києва, а звідти вже до м. Харків. Десь через дві неділі йому стало відомо, що по дорозі в м. Бориспіль, працівники міліції зупинили автомобіль, та затримали хлопців. Вже аж 25 лютого 2015 року йому працівники поліції вручили виклик до Бориспільського відділу міліції, та 1 березня 2015 року, згідно даного виклику, він до них з`явився. Додав, що розписка на 50 000 гривень зникла разом із іншими документами, які перебували в автомобілі "Фольксваген Транспортер Т4", після того як працівники міліції забрали його на штраф майданчик. Зазначив, що будь-яких грошей він не вимагав, ОСОБА_10 не примушував виконувати цивільно-правові зобов`язання, незаконно волі потерпілих не позбавляв. Приїхав до м. Бориспіль з метою забрати свої гроші мирним шляхом.
Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним лише частково, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України, повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що він познайомився із ОСОБА_7 десь у 2004 чи 2005 році в ході здійснення підприємницької діяльності. На той момент він був засновником та директором фірми у м. Чернігів, яка реалізовувала кондитерські вироби, а ОСОБА_7 займався виготовленням таких виробів. З того часу вони разом із ОСОБА_7 почали співпрацювали, та пропрацювали так близько 10 років. Так, ОСОБА_7 йому поставляв різні кондитерські вироби, він їх реалізовував. Гроші за товар він платив ОСОБА_7 після його продажу, оскільки у фірми не було фінансової можливості відразу оплатити, поставлений товар. Вони співпрацювали на довірі, оскільки між ними були гарні товариські відносини. За певний проміжок часу в нього виникла значна заборгованість перед ОСОБА_7 , на суму близько 200 000 гривень., оскільки в нього були певні фінансові труднощі. Враховуючу значну суму боргу, до нього в м. Чернігів приїхав ОСОБА_7 з проханням написати розписку, щоб в нього були гарантії щодо повернення йому грошових коштів. Так, як він був директором фірми, то написав особисто розписку, із зобов`язанням повернути йому всю суму боргу через рік. Після написання даної розписки, він частину боргу погасив ОСОБА_7 шляхом здійснення грошових переказів в різних розмірах. Однак, деякі із цих коштів він сплачував і за новий поставлений товар, оскільки вони із ОСОБА_7 продовжили свою співпрацю, а деякі в якості погашення боргу. Тому точної суми боргу перед ОСОБА_7 він не знає, можливо близько 170 000 гривень, можливо менше. Пізніше в кінці зими 2014 року, він потрапив у аварію, втратив фірму, і в нього не було фінансової можливості сплатити ОСОБА_7 борг. Однак, він не відмовлявся від взятих на себе зобов`язань перед ОСОБА_7 , відповідно до боргової розписки, та планував повернути йому всю суму боргу, але частинами, по мірі своїх фінансових можливостей. В подальшому, десь наприкінці вересня 2014 року, точної дати не пам`ятає, зранку, він перебував по вул. Радгоспна, 7, де знаходиться гаражний кооператив, разом із своїм знайомим ОСОБА_11 , розвантажували автомобіль із товаром. Закінчивши розвантаження, він сів за кермо автомобіля, щоб заїхати на територію двору, та в цей час за ним заїхав автомобіль марки "Фольксваген Транспортер Т4", де на передньому сидінні сидів ОСОБА_7 . Відразу після цього, через бокові двері, із цього авто вибігло два молодих хлопця, один з яких підбіг до його автомобіля та через відкрите вікно забризкав йому в салону газ із балончику, а інший побіг до ОСОБА_11 та бризнув йому із газового балончика в обличчя. Потім із авто вийшов водій, прізвище якого, на скільки він пам`ятає, Драбовицький, та надягнув наручники на нього, а потім і на ОСОБА_11 . Оскільки в нього сильно боліла спина, то він не міг стояти в такому положенні, а тому присів на одне коліно. Потім вже і з авто вийшов ОСОБА_7 , та підійшовши до нього, ногою вдарив йому в обличчя, в область носа, від чого він впав на землю. Потім ОСОБА_7 почав йому розповідати, виражаючись при цьому в його адресу нецензурною лайкою, що він повинен йому віддати 50 000 доларів США, відразу та однією сумою. Також він постійно погрожував йому, а саме розповідаючи, що з ним буде, у разі, якщо останній не віддасть ці гроші. Пізніше ОСОБА_7 взяв якусь палку гілку від дерева, та вдарив нею його декілька разів по затилку, а потім махав нею йому перед обличчям, очами, залякуючи його та погрожуючи фізичною розправою. Потерпілий всі погрози сприймав як реальні і переживав за себе. Потім його разом із ОСОБА_11 погрузили до автомобіля, на якому вони приїхали, повідомивши, що ОСОБА_11 поїде разом із ними покататися, оскільки став свідком даної події. Вони хотіли їх повезти до м. Харків. В той же час, по дорозі вони заїхали на заправку "ОККО", що розташована в с. Іванків Бориспільського р-ну, щоб перекусити та попити кави. Заїхавши на територію заправки, вони припарувалися відразу із лівої сторони, а не на парковці. Спочатку із авто вийшли ОСОБА_7 та Дробовецький, а пізніше і ті два хлопця. Скориставшись тим, що в автомобілі нікого з них не було, та останні не до кінця закрили бокові двері в авто, вони із ОСОБА_11 вибігли із автомобіля, та побігли по територію заправки, із криками про допомогу та із проханням викликати працівників міліції. Він хотів забігти всередину приміщення АЗС, і в цей момент він випадково наткнувся на ОСОБА_7 , який звідти виходив на двір, та в останнього із рук випала бутила пива, яка розбилася. ОСОБА_7 пішов до автомобіля, а ті два хлопця їх спіймали, та посадили назад в авто, і вони відразу поїхали звідти. Після цього в автомобілі була напружена обстановка, оскільки ОСОБА_7 та хлопці, які приїхали з ним, панікували, були злі на них, що їх побачили на заправці. Зазначив, що спочатку ОСОБА_7 вимагав у нього повернути виключно суму боргу, відповідно до розписки, то після подій на заправці сума боргу почала стрімко збільшувалася, і вже становила 50 000 доларів США, та не менше. Вони їхали в сторону м. Харків, однак по дорозі звернули на якусь ґрунтову дорогу, та продовжили по ній рух. Зупинилися вони вже десь в лісопосадці, неподалік повороту на смт. Баришівка, де ОСОБА_7 та ОСОБА_21 вийшли із авто, та про щось розмовляли між собою. Потім вони кудись пішли в невідомому напрямку, а його із ОСОБА_11 залишили в автомобілі разом із тими двома хлопцями. ОСОБА_7 та ОСОБА_19 не було тривалий проміжок часу, і вони так і не повернулися. Потім ОСОБА_7 зателефонував одному із хлопців, та сказав йому, щоб він їх відвіз назад до м. Бориспіль, а вони в свою чергу зроблять вид, що начеб то нічого не було. По дорозі в м. Бориспіль, десь в районі "Розвилки" їх автомобіль зупинили працівники ГАІ, та затримала цих хлопців. Також потерпілий, пізніше вже зазначив, що точно не пам`ятає, яку саме суму коштів у нього вимагав ОСОБА_7 . Крім того, додав, що після цієї події він перестав повертати ОСОБА_7 будь-які кошти, та не збирається нічого йому віддавати. Жодних претензій до ОСОБА_7 не має, бажає, щоб останній поніс справедливе покарання за свої вчинки.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 показав, що точної дати не пам`ятає, десь у вересні 2014 року, в якусь суботу, зранку, до нього зателефонував його знайомий ОСОБА_25 , з проханням допомогти йому розвантажити автомобіль, на що він погодився. Цього ж дня, близько 09:00 чи 10:00 год., він приїхав на склад, що знаходяться на території пилорами в м. Бориспіль, адреси не пам`ятає. Вони разом із ОСОБА_26 розвантажили його автомобіль, після чого він пішов закривати ворота, та побачив, що на територію складів заїхав якісь автомобіль марки "Фольксваген Т4", бусик, білого кольору. В той момент як він безпосередньо закривав ворота, до нього підбіг якісь хлопець, одягнений в маску, який вискочив із цього автомобіля, та забризкав йому очі газом із балончику. Потім його скрутили та вдягнули на нього наручники. По відношенню до ОСОБА_27 були вчинені аналогічні дії. При цьому у ОСОБА_28 сильно боліла спина, і коли йому вдягли наручники, то йому було важко стояти, а тому він присів на одне коліно. До ОСОБА_27 підійшов ОСОБА_7 та близько години з ним спілкувався, вимагаючи у нього повернення боргу, який він був винен останньому, за поставлений ним товар. Зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_7 поставляв ОСОБА_29 товар, який останній реалізував в ході здійснення своєї підприємницької діяльності, і він не заплатив ОСОБА_7 за цей товар. Весь час розмова була про борг, який ОСОБА_25 повинен був віддати ОСОБА_7 , згідно із розпискою. На скільки він пам`ятає з ОСОБА_28 вимагали спочатку віддати суму коштів у гривнях, а тоді вже, сказали, начеб то, близько 25 000 доларів США. В ході даної розмови ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_28 ногою по обличчю, від чого він впав на бік та в нього пішла кров з носу. Потім ОСОБА_7 десь із землі взяв палку, та тикав нею ОСОБА_27 . Також ОСОБА_10 . ОСОБА_7 весь час погрожував фізичною розправою, якщо він не віддасть йому борг. В той же час, з ним взагалі ніхто не розмовляв, зрозумівши, що він не має жодного відношення до даного боргу, і випадково став свідком всіх подій. В подальшому ОСОБА_28 , і його також, ці хлопці посадили до свого автомобіля, і вони всі разом поїхали в сторону м. Харків. По дорозі вони заїхали на заправку, щоб перекусити та випити кави, де вони всі вийшли із авто, і вони із ОСОБА_28 залишилися вдвох. При цьому двері в автомобілі вони повністю не закрили, а тому вони із ОСОБА_28 вирішили тікати. Вискочивши із авто, вони побігли по території заправки із криками про допомогу та із проханнями викликати працівників міліції. Однак, ці хлопці їх спіймали, і посадили назад в авто, та відразу поїхали із заправки. В подальшому вони їхали по якимось ґрунтових дорогах та сільській місцевості. Після випадку на заправці, вже почали звертатися і до нього із вимогами, що він також повинен віддавати гроші. З нього та ОСОБА_28 останні вимагали 50 000 доларів США. Йому також почали погрожувати фізичною розправою, якщо він не віддасть їм гроші, та наносити побої. Ці погрози він сприймав як реальну загрозу своєму життю, враховуючи всі обставини в сукупності. Потім вони зупинились в якісь лісосмузі, і ОСОБА_7 із іншим чоловіком пішли курити, а ті два молоді хлопці залишилися разом із ними в машині. Останні так і не повернулися. Пізніше цим хлопцям хтось зателефонував, і сказав відвести їх із ОСОБА_28 назад у м. Бориспіль, та відпустити, із умовою, що вони напишуть розписку, що це був розіграш і в них не має до них ніяких претензій. Вони відразу погодилися, оскільки були дуже сильно налякані від усіх дій, що відбувалися. Коли вони їхали в м. Бориспіль, то при в`їзді автомобіль зупини працівники ГАІ. Цих двох хлопців, що були з ними вони затримали, а їх доставили до відділку, щоб написати заяву про злочин. В кінці допиту повідомив, що він не пам`ятає, яку суму коштів вимагали у ОСОБА_10 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що деталей обставин даної події він майже не пам`ятає, оскільки пройшов значний час. Так, він колись разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_30 , прізвище якого не пам`ятає, працювали на кондитерських виробах, де і познайомилися. Пригадує, що десь восени 2014 року ОСОБА_31 запропонував йому поїхати до м. Києва, щоб відпочити, на що він погодився. Він разом із ОСОБА_30 , ОСОБА_7 та ОСОБА_32 , прізвище якого також не пам`ятає, поїхали в м. Київ на мікроавтобусі, та по дорозі ОСОБА_31 повідомив, що їм необхідно заїхати ще в м. Бориспіль, оскільки якісь ОСОБА_28 заборгував гроші ОСОБА_7 . Вони заїхали в м. Бориспіль, точної адреси він не знає, де були розташовані лише приватні будинки. Коли вони приїхали за необхідною їм адресою, то він побачив там якихось двох незнайомих йому чоловіків, один із яких і був винен кошти. Суму боргу, яку потерпілий повинен був віддати ОСОБА_7 , він не знає. ОСОБА_31 спілкувався із одним із цих чоловіків. Потім ці два чоловіки сіли до них автомобіль, і вони поїхали звідти. По дорозі вони спілкувалися із цими чоловіками, трохи їм пригрозили, щоб віддав борг. Потім заїхали на заправку, щоб випити кави, і вони всі вийшли з авто. В цей момент ці два чоловіки також вийшли із авто, однак потім вернулися назад. Потім вони заїхали в якесь село, де зупинилися, та ОСОБА_31 спілкувався з цими чоловіками в авто, а він був на вулиці. Де в цей момент був ОСОБА_7 не пам`ятає. Після спілкування ОСОБА_7 разом із ОСОБА_30 кудись пішли, а вони разом із цими чоловіками залишилися їх чекати в авто. Однак, останніх дуже довго не було. Потім їм зателефонував ОСОБА_31 , і сказав відвести цих чоловіків у м. Бориспіль та відпустити. По дорозі в м. Бориспіль, де при в`їзді їх автомобіль зупинили працівники ГАІ, та затримали їх. Будь-яких інших обставин даної події більше не пам`ятає. При цьому підтвердив, що обставини, які зазначені у вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України, є такими, що відповідають дійсності.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_21 , який зазначений як невстановлена особа, з яким він колись разом працював на кондитерському виробництві в м. Харків, запропонував йому поїхати в м. Бориспіль, щоб забрати у потерпілих борг, в якості водія, на що він погодився. Борг був за поставлений кондитерський товар, за який потерпілий не розплатився. Суму боргу він не пам`ятає. Точної дати не пам`ятає, близько 3-ох чи 4-ох років назад, у вересні місяці, він разом із Дробовецьким, ОСОБА_7 та ще якимось хлопцем, прізвище якого не пам`ятає, поїхали до м. Бориспіль, на автомобілі типу "бусик", білого кольору. Приїхавши туди, вони заїхали в якісь гаражний кооператив, адресу він не знає. Йому дали газовий балончик, щоб нейтралізувати одного із потерпілих. Зайшовши на територію гаражного кооперативу, він відразу підбіг до одного із потерпілих і бризнув йому газовим балончиком в обличчя. Потім до одного із потерпілих підійшли ОСОБА_21 та ОСОБА_7 і почали спілкуватися з ним з приводу боргу. Хто саме з ним спілкувався не чув, бо з іншим хлопцем поряд із ними не перебували. Потім потерпілих посадили в авто, і вони всі разом поїхали в сторону м. Харків. По дорозі вони заїхали на заправку "ОККО", щоб перекусити. Вони всі вийшли із авто, а потерпілі залишились всередині. Потім потерпілі вибігли із авто, і почали бігати по заправці, при цьому щось кричали. Вони їх спіймали та посадили назад до автомобіля, після цього покинули територію заправки. В подальшому вони поїхали в якусь лісосмугу, де ОСОБА_7 із ОСОБА_21 кудись пішли, а вони залишилися разом із потерпілими в авто. ОСОБА_7 та ОСОБА_19 не було близько двох годин, і вони вирішили відвезти потерпілих назад в м. Бориспіль. По дорозі їх зупинили працівники ГАІ, та затримали. Також підтвердив, що обставини, які зазначені у вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України, є такими, що відповідають дійсності.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що у вересні 2014 року він працював заправщиком на заправці "ОККО", що знаходиться в с. Іванків Бориспільського р-ну. В один із днів, коли він був на роботі, він побачив, що на територію заправки заїхав автомобіль "Фольксваген Траспортер", білого кольору, який припаркувався на стоянці неподалік кафе. Він в цей момент заправляв автомобіль, і в цей момент поруч із ним пробіг якийсь чоловік із криками про допомогу, який біг в сторону входу в приміщення АЗС. Як тільки він підбіг до дверей, вони автоматично відкрилися, і в цей момент із середини приміщення АЗС як раз виходив інший чоловік, на якого він безпосередньо наткнувся. Підтвердив, що цим чоловіком був точно обвинувачений, він його впізнав за тілобудовою та рисами обличчя. У обвинуваченого був дуже здивований вид, коли він побачив цього чоловіка, та в нього з рук випала пляшка пива, і розбиралася. Після цього цей чоловік побіг за будівлю АЗС, і обвинувачений пішов за ним. Також зазначив, що коли цей хлопець підбіг до будівлі АЗС, то він помітив, що в нього були руки позаду чи зав`язані, чи в наручних. Хвилин через 10 після цієї ситуації, вищезазначене авто, поїхало із заправки, в сторону м. Харків.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що близько 4-ох років назад вона працювала в кафе, що знаходиться на території заправки "ОККО", що розташована десь неподалік м. Бориспіль. Точної дати не пам`ятає, в той день вона перебувала на роботі, то до кафе зайшли два чоловіки, підійшли до неї та замовили дві кави. Вона їм зробила каву, розрахувала, і вони відразу пішли на вулицю. Після чого, вона побачила, що на вулиці відбувається щось дивне, а саме якісь чоловік бігав по території заправки із криками про допомогу, а також просив викликати працівників поліції, в якого були руки точно за спиною. Ці двоє чоловіків, що брали в нею каву, відразу побігли за цим чоловіком. Потім вони всі разом сіли в якісь автомобіль білого кольору, марку вона не пам`ятає, але точно був не легковий. Один із тих двох чоловіків, що в неї купляли каву, був дуже схожий за тіло будовою та рисами обличчя на обвинуваченого ОСОБА_7 . На вулицю вона не виходила, спостерігала за цією подію через вікно.
Крім показань потерпілих та свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України, підтверджується також наступними доказами:

- протоколом огляду місця події земельної ділянки, що розташована на відстані 150 метрів, в напрямку від лісу, від будинку АДРЕСА_2 від 20.09.2014 року (т.2 а.с.62). В ході цієї слідчої дії оглянуто дану земельну ділянку, на яку вказав ОСОБА_12 (свідок), як на місце, куди він разом зі своїми трьома товаришами, серед яких був ОСОБА_7 , привезли потерпілих для вирішення питання щодо повернення боргу. Також в ході цієї слідчої дії було встановлено сліди злочину. В ході даного огляду було вилучено: два респіратора білого кольору з резинками синього кольору, предмет схожий на газовий балончик з написом "Терен-4М", предмет схожий на наручники, ключ до наручників, затяжки білого кольору;

- протоколом огляду земельної ділянки, що розташована на 45 км. автодороги "Київ-Харків", на території Бориспільського району, а саме на смузі руху до м. Києва, біля місця розвороту для транспортних засобів від 20.09.2014 року (т.2 а.с.63-65). В ході даної слідчої дії встановлено, що в даному місці, на лівому узбіччі знаходиться автомобіль марки "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, який було вилучено та направлено до ОСОБА_33 . Також в ході даного огляду було вилучено ряд речових доказів, а саме: різні речі, предмети та документи, що мали значення для кримінального провадження, зокрема боргову розписку;

- даними отриманими під час огляду від 20.09.2014 року, в ході якого оглянуто приміщення АЗС "ОККО", розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться на 46 км. автодороги "Київ-Харків", біля смуги руху в напрямку м. Харків, на території Бориспільського району (т.2 а.с.51-52, 53). В ході даної слідчої дії у гр. ОСОБА_34 - працівника АЗС, було вилучено два чеки від 20.09.2014 р., які вона забрала біля вхідних дверей до приміщення АЗС, які викинув чоловік, що приїхав на автомобілі "Фольксваген Транспортер Т4", які приєднано до протоколу. Зі змісту даних чеків слідує, що покупцем був громадянин ОСОБА_7 , який розплатився банківською картою;

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.03.2015 року та фотоілюстрацією до нього, за участю потерпілого ОСОБА_10 (т.2 а.с.37-39, 40). В ході цієї слідчої дії, в приміщенні службового кабінету № 210, який знаходиться у Бориспільському ВП (на той момент Бориспільський МВ ГУ МВС України) за адресою: м. Бориспіль, вул. С. Камінського (Комуністична), 4, потерпілий ОСОБА_10 , в присутності двох понятих, розповів про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень, з подальшим його викрадення разом із ОСОБА_11 , які відбувалися 20.09.2014 року на території гаражного кооперативу в м. Бориспіль. В ході цієї слідчої дії потерпілий пояснив, що коли вони разом із ОСОБА_11 закінчили розвантажувати автомобіль, то до гаражного кооперативу забігли ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_23 , які забризкали їм обличчя із газових балончиків та надягли на руки металеві кайданки. За допомогою статиста потерпілий ОСОБА_10 продемонстрував яким чином ОСОБА_7 застосовував до нього насильство, а саме останній із розмаху ззаду вперед наніс один удар лівою ногою йому по обличчю, коли він перебував у положенні правим коліном на землі, руки за спиною;

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.03.2015 року та фотоілюстрацією до нього, за участю потерпілого ОСОБА_11 (т.2 а.с.108-110, 111-112). В ході цієї слідчої дії, в приміщенні службового кабінету № 210, який знаходиться у Бориспільському ВП (на той момент Бориспільський МВ ГУ МВС України) за адресою: м. Бориспіль, вул. С. Камінського (Комуністична), 4, потерпілий ОСОБА_11 , в присутності двох понятих, розповів про обставини, які сталися 20.09.2014 р. на території гаражного кооперативу в м. Бориспіль, які, в цій частині, є аналогічні його показанням, наданими під час допиту в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_11 підтвердив застосування з боку ОСОБА_7 до потерпілого ОСОБА_10 фізичного насильства, а саме, що останній наніс один удар лівою ногою по обличчю. При цьому за допомогою статиста, показав та відтворив механізм нанесення даного удару;

-протоколами проведення слідчих експериментів, в приміщенні Бориспільському ВП (на той момент Бориспільський МВ ГУ МВС України), розташованого за адресою: м. Бориспіль, вул. С. Камінського (Комуністична), 4, від 25.09.2014 року та відеозаписами даних слідчих дій за участю підозрюваного (свідка в даному провадженні) ОСОБА_13 (т.2 а.с.41-44, 45), та підозрюваного ОСОБА_12 (свідка в даному провадженні) (т.2 а.с.46-49, 50), переглянутих в судовому засіданні, де зафіксовані обставини, які розповіли ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вони 20.09.2014 р. приїхали разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_24 в м. Бориспіль Київської області, а саме з метою забрати борг у Василя (потерпілий ОСОБА_10 ). При цьому свідок ОСОБА_13 та ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів детально розповіли про обставини за яких відбулося викрадення та позбавлення волі потерпілих, зазначивши, в якій спосіб, яким чином та у якій послідовності це відбулося, із уточненням дій, кожного з них, а також ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , із прив`язкою до місць, де вони перебували. Також зазначили, що вони по відношенню до потерпілих застосували газові балончики, які їм дав ОСОБА_7 в м. Бориспіль, в подальшому на них були вдягнені металеві наручники, та поміщено до автомобіля марки "Фольцваген Транспортер Т4", в якому вони їх возили протягом дня. Після цього, під час проведення даної слідчої дії, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 безпосередньо показали місця, де вони позбавили волі та викрали потерпілих в м. Бориспіль, а саме з території пилорами, де вони зупинялися по дорозі, а саме АЗС "ОККО", що знаходиться на автодорозі "Київ-Харків", 46 км., куди вони поїхали разом із потерпілими після цього, а саме в поле, що знаходиться с. Веселинівка Баришівського р-ну, та куди ОСОБА_36 викинув наручники, газовий балончик та пластикові хамути;

-висновком експерта № 246 від 20.09.2014 р. (т.2 а.с.54), з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_11 виявлені множинні садна тулуба справа, лінійні садна в області обох променево-зап`ясних суглобів, лівої кісті. Всі виявлені тілесні ушкодження спричинені тупим(и) предметом(ами). Лінійні садна в області обох променево-зап`ясних суглобів могли утворитися "внаслідок надягання металевих кайданків на руки". Всі виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в строк та за обставин, на які вказано у постанові про призначення експертизи. Представляється маловірогідним утворення виявлених тілесних ушкоджень "внаслідок поштовху та падіння на тверду поверхню", враховуючи їх локалізацію і характер;
-висновком експерта № 247 від 20.09.2014 р. (т.2 а.с.55-56), з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі та згідно представленої медичної документації, у ОСОБА_10 виявлені множинні садна в області обох променево-зап`ясних суглобів, правого колінного суглобу і лівої гомілки, перелом кісток носу, забій м`яких тканин правого гомілково-ступневого суглобу. Всі виявлені тілесні ушкодження спричинені тупим(и) предметом(ами). Лінійні садна в області обох променево-зап`ясних суглобів могли утворитися "внаслідок надягання металевих кайданків на руки". Тілесні ушкодження у вигляді саден за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забою м`яких тканин правого гомілково-ступневого суглобу за своїм характером тягнуть розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 день, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в строк та за обставин, на які вказано у постанові про призначення експертизи. Представляється маловірогідним утворення виявлених тілесних ушкоджень "внаслідок поштовху та падіння на тверду поверхню", враховуючи їх локалізацію і характер;
-відеозаписами з камер спостереження, що розташовані на АЗС "ОККО" № 33, яка знаходиться на 46-км автодороги "Київ-Харків" в Бориспільському районі Київської області за період час з 11:20 год. по 11:50 год. 20.09.2014 року, який розміщений на диску CD-R 700 MB 80 min "VS" (т.2 а.с.67), який отриманий на підставі листа слідчого СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_38 вих. № 7/1784 від 20.09.2014 року (т.2 а.с.66), переглянутий в судовому засідання, якими підтверджено факт обмеження свободи потерпілих на вільне переміщення шляхом їх незаконного затримання, примусового утримання та поміщення до транспортного засобу - автомобіля марки "Фольцваген Транспортер Т4", білого кольору, із використанням по відношенню до останніх наручників;
-постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_39 про визнання документом та приєднання до матеріалів від 23.10.2014 року, винесеної в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002043 від 22.10.2014 р. (т.2 а.с.68 на звороті), згідно якої диск з відео файлами CD-R 700 MB 80 min "VS", визнано документом;

-борговою розпискою, написаною власноруч ОСОБА_10 14.06.2013 р. в м. Чернігів (т.2 а.с.70), якою останній, в присутності двох свідків, підтвердив факт того, що він отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 125 000 гривень, які зобов`язується віддати йому в повному обсязі до 16.05.2014 року;

-постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_39 про визнання документом та приєднання до матеріалів від 23.10.2014 року, винесеної в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002043 від 22.10.2014 р. (т.2 а.с.69), згідно якої боргова розписка ОСОБА_10 , визнано документом;

- постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_39 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, винесеної в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002043 від 22.10.2014 р. (т.2 а.с.71-72), згідно якої: газовий балончик, наручники з ключем, вісім пластикових хамутів, два респіратора; автомобіль марки "Фольцваген транспортер Т-4", д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, три банківські карти, мобільний телефон "НТС" ІМЕІ: НОМЕР_3 , рулон скотчу, документація, планшет "Престіжіо" ІМЕІ: НОМЕР_4 ; два касові чеки, визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні;

-копією вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 року (т.2 а.с.147-149), який змінений ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.02.2015 року (т.2 а.с.73-75, 150-152), в частині вирішення долі речових доказів, яким ОСОБА_13 та ОСОБА_12 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України за скоєння наступних дій. Так, 20.09.2014 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, на автомобілі "Фольксваген Транспортер T4", д.н.з. НОМЕР_2 , прибули до гаражного кооперативу, що знаходиться по вулиці Радгоспній, в м. Бориспіль, з метою викрадення ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне викрадення та позбавлення волі, перебуваючи біля гаражного кооперативу, що по вулиці Радгоспній в м. Бориспіль, близько 10 год. 00 хв., умисно, за попередньою змовою між собою, застосовуючи газовий балончик та металеві кайданки, викрали ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , помістили їх до салону автомобілі "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та приблизно до 16-00 год. возили їх по території Бориспільського та Баришівського районів Київської області, з метою примусити ОСОБА_10 повернути ОСОБА_7 борг, таким чином, незаконно позбавили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 волі.
Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому суд покладає їх в основу обвинувального вироку.

Крім того, стороною обвинувачення у даному кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит свідка ОСОБА_34 , однак надалі прокурор, у судовому засіданні 07.12.2018 р., відмовився від клопотання щодо допиту вказано свідка. Сторона захисту не наполягала на виклику вказаного свідка. Указані обставини, на думку суду, не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.
Оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, висновки експертиз, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України.

Разом з тим, об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду вищезазначені докази, суд встановивши факти та відповідні їм правовідносини, згідно з якими пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою вбивством (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднана з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, приходить до висновку, що воно не знайшло свого підтвердження, а тому визнає його недоведеним.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Так, постановою ПВСУ "Про судову практику у справах про злочини проти власності" № 10 від 06.11.2009 року, роз`яснено, що вимагання полягає у незаконній вимозі передати чуже майно чи право на майно або вчинити будь-які дії майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмежити права, свободи або законні інтереси цих осіб, пошкодити чи знищити їхнє майно або майно, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголосити відомості, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці. Вимагання є закінченим злочином з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної з вказаними погрозами, насильством, пошкодженням чи знищенням майна незалежно від досягнення поставленої винною особою мети.

Суб`єктивна сторона вимагання характеризується прямим умислом. Вимагання - це корисливий злочин. При його вчиненні винний має за мету незаконно одержати чуже майно, право на нього або домогтися вчинення потерпілим інших дій майнового характеру.

З об`єктивної сторони вимагання характеризується двома взаємопов`язаними діями: 1) пред`явленням майнової вимоги; 2) погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди.

Пред`явлена майнова вимога утворює ознаку об`єктивної сторони цього злочину тільки за умови, що вона є завідомо протиправною. При вимаганні винна особа прагне заволодіти не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру. Вимога задовольнити законні майнові претензії не утворює складу вимагання.

При цьому, згідно п. 15 даної постанови при розмежуванні вимагання і злочину, передбаченого статтею 355 КК України (примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), треба виходити з того, що при вимаганні винна особа керується корисливим умислом на заволодіння не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру.
Застосування погроз чи насильства без такого умислу з метою примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання належить кваліфікувати за відповідною частиною статті 355 КК. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за цією статтею може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо.

Не є вимаганням (стаття 189 КК) примушування особи до оплати (вимоги оплати), наданих їй за угодою чи домовленістю послуг, наприклад: з перевезення особи чи майна, оплати переданого особі майна чи виконаних на її користь робіт тощо. Такі дії, за наявності для того підстав, мають кваліфікуватись як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання.

Таким чином, як випливає із положень кримінального закону при розмежуванні вимагання і примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, у даному випадку, потрібно з`ясувати обставини, які мають суттєве значення для справи, а саме: чи на законних підставах виникло зобов`язання між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 , які умови воно в себе включало та яку мету переслідував ОСОБА_7 , висловлюючи вимогу передати йому грошові кошти незаконно заволодіти чужим майном, яке йому не належить, чи досягти відновлення своїх порушених прав або не допустити їх порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на прокурора.

Проте, стороною обвинувачення не надано жодного допустимого та достатнього доказу на обґрунтування форми вини, мотиву і мети, об`єкту, об`єктивної і суб`єктивної сторони правопорушення за ч. 3 ст. 189 КК України, яке інкримінується ОСОБА_7 .

Так, з огляду на вищенаведені докази, у судовому засіданні з достатньою повнотою встановлено, що протягом тривалого часу, близько 10 років, обвинувачений ОСОБА_7 , який займався виробництвом кондитерських виробів, співпрацював разом із потерпілим ОСОБА_10 , і між ними склалися нормальні партнерські відносини. Так, ОСОБА_7 поставляв ОСОБА_10 кондитерські вироби, в борг. Про час оплати за товар письмової домовленості між сторонами не було. Однак, поставляючи товар ОСОБА_7 знав, що ОСОБА_10 розрахується з ним, після реалізації даного товару. Разом з тим, враховуючи специфіку даного бізнесу, у ОСОБА_10 не завжди була фінансова можливість оплати весь товар відразу після його продажу, у зв`язку з чим в нього утворився борг перед ОСОБА_7 , який із часом збільшувався. Як тільки в ОСОБА_10 була можливість, то він частково переказував ОСОБА_7 певні суми коштів. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні як сам потерпілий ОСОБА_10 , так і обвинувачений, в ході їх допиту.

Також, як потерпілий ОСОБА_10 , так і обвинувачений зазначили, що за весь час їхньої співпраці у ОСОБА_10 утворився значний борг перед ОСОБА_7 , який він не мав фінансової можливості погасити відразу, а тому з метою забезпечення виконання фінансових зобов`язань, ОСОБА_10 написав боргову розписку. При цьому, потерпілий ОСОБА_10 не заперечував та не оспорював дійсність даної розписки, а навпаки підтвердив факт її написання ним, та наявність в нього боргу перед ОСОБА_7 , який він бажав йому повернути.

Дані показання потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, а саме: із розпискою від 14.06.2013 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_7 в борг, грошові кошти в розмірі 125 000 гривень, які зобов`язується повернути в повному розмірі до 16.05.2014 року, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.

Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З огляду на вище викладене, в судовому засіданні встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_7 з одного боку та потерпілим ОСОБА_10 з іншого боку існувало цивільно-правове зобов`язання у виді позики грошових коштів у сумі 125 000 гривень, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством.

В той же час, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_10 був винен йому і ще 50 000 гривень, як це зазначено ще в одній розписці, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Керуючись принципом диспозитивності та межами розгляду кримінального провадження, визначеними ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Згідно обвинуваченого акту, що підтверджено наданими суду доказами, зобов`язання потерпілого виникли з приводу повернення позики в сумі 125 000 гривень, на підставі боргової розписки, яка була досліджена в судовому засіданні.

Разом з тим, жодних даних про наявність цивільно-правових зобов`язань між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на суму 50 000 гривень, в ході судового розгляду не встановлено та суду не надано жодних доказів з приводу їх наявності.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що борг ОСОБА_10 перед ним становив 175 000 гривень, у зв`язку з чим останнім було написано дві розписки: одну на суму 125 000 гривень, а іншу - на 50 000 гривень.

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 суду не надав боргової розписки, написаної ОСОБА_10 , яка б свідчив про наявність обов`язку потерпілого повернути йому 50 000 гривень, зазначивши, що в нього її не має, оскільки дві вищезазначені розписки знаходилися в автомобілі "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та були вилучені працівниками міліції в ході його огляду.
В той же час, як вбачається з протоколу огляду земельної ділянки, що розташована на 45 км. автодороги "Київ-Харків", на території Бориспільського району, а саме на смузі руху до м. Києва, від 20.09.2014 року, в ході даної слідчої дії було виявлено автомобіль "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , з якого, серед іншого, було вилучено аркуш паперу - розписку, де були зазначені свідки: ОСОБА_40 та ОСОБА_41 . Будь-яких інших документів, які б відповідали зразку розписки, в даному автомобілі, не виявлено.
При цьому, в матеріалах кримінального провадження також міститься лише одна боргова розписка, яка відповідно до постанови слідчого СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області лейтенанта міліції ОСОБА_39 від 23.10.2014 року, винесеної в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002043 від 22.10.2014 р. (т.2 а.с.69), визнана документом. Зі змісту даної розписки вбачається, що в ній зазначені свідки: ОСОБА_40 та ОСОБА_41 . Застосувавши спосіб логічного співставлення змісту розписки, яка вилучена під час огляду 20.09.2014 року із автомобіля "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та тієї, що знаходиться в матеріалах справи, що ґрунтується на ретельному аналізі наведених вище доказів, суд дійшов до переконання, що це один і той самий документ.
З цих підстав показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що боргова розписка на суму 50 000 гривень, написана ОСОБА_10 , знаходилася в автомобілі "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та була вилучена працівниками міліції, суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні беззаперечно не визнав, що його борг перед ОСОБА_7 складав саме в розмірі 175 000 гривень. Останній не міг назвати точної суми боргу, зазначивши, що вона не була сталою, так як він частково, по мірі своїх фінансових можливостей, погашав борг. В той же час потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що він особисто писав ОСОБА_7 розписку, яка знаходиться в матеріалах справи, на суму 125 000 гривень. З приводу розписки на 50 000 гривень останній нічого суду повідомити не зміг.

Так само, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , існували цивільно-правові зобов`язання, а саме позика у розмірі 50 000 гривень.
Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що ОСОБА_10 мав перед ним борг в сумі 175 000 гривень, не ґрунтується ні на законі, ні на цивільно-правовому договорі, оскільки наявність боргу потерпілого перед обвинуваченим в розмірі 50 000 гривень, як і сама сума боргу в цій частині, нічим не підтверджується.

З цих підстав показання обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що ОСОБА_10 був винен йому 175 000 гривень, суд не приймає до уваги.

В той же час, враховуючи показання потерпілого ОСОБА_10 та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає встановленим той факт, що потерпілий ОСОБА_10 повинен був повернути ОСОБА_7 борг в сумі 125 000 гривень до 16.05.2014 року.

Також в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 підтвердив ту обставини, що приблизно із кінця зими 2014 року, він перестав переказувати ОСОБА_7 будь-які грошові кошти, оскільки не мав фінансової можливості, так як потрапив у ДТП та втратив свій бізнес. Обвинувачений телефонував йому, та просив повернути його кошти, які він йому позичив, однак він відстрочував повернення коштів, бо в нього їх не було. ОСОБА_10 визнав, що у визначений час він не виконав своїх боргових зобов`язання перед ОСОБА_7 .

Ці обставини в свою чергу свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 мав правомірні очікування на отримання оплати за поставлений раніше ним ОСОБА_10 товар, у вигляді кондитерських виробів, а тому пред`явлена ОСОБА_7 майнова вимога, у розмірі 125 000 гривень, не була завідомо протиправною та його умисел був направлений не на протиправне заволодіння не належним йому майном.

При цьому, суд критично ставиться до показань потерпілого ОСОБА_10 , в частині того, що обвинувачений ОСОБА_7 20.09.2014 року пред`явив до нього вимогу у передачі грошових кошті у сумі 50 000 доларів США.
Так, в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 змінював свої покази щодо суми грошових коштів, яку в нього вимагав ОСОБА_7 , зокрема спочатку він зазначив, що під час того, як ОСОБА_7 спілкувався з ним на території кооперативу, останній відразу вимагав у нього грошові кошти лише у сумі 50 000 доларів США та не менше, і однією сумою. Після чого він змінив свої показання, зазначивши, що на території кооперативу ОСОБА_7 вимагав від нього виключно повернення боргу, який він йому був винен, та вказав, що сума почалася збільшуватися після подій, які відбулися на заправці, та він почав в нього вимагати 50 000 доларів США. Пізніше він вже вказав, що сума коштів, які від нього вимагав ОСОБА_7 почала збільшуватися, після того, як вони тільки від`їхали від території кооперативу, однак не називаючи конкретних розмір грошових коштів, якій від нього вимагав ОСОБА_7 , вказуючи лише на 50 000 доларів США.
Це в свою чергу вказує на те, що показання потерпілого ОСОБА_10 в цій частині є путаними, непослідовними та останній, в ході його допиту, неодноразово їх змінював, так і не змігши точно повідомити суду, коли саме, за яких обставин, у зв`язку з чим, та де, ОСОБА_7 вимагав в нього грошові кошти у розмірі 50 000 доларів, викладаючи різні версії розвитку подій, які відбувалися 20.09.2014 року, що викликає сумнів в їх правдивості

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_10 з даного приводу не підтверджуються жодними об`єктивними даними, виходячи із наступного.
Так, як вбачається із показань потерпілого ОСОБА_11 то останній в ході його допиту, так і не надав однозначних пояснень з приводу того, яку точну суму грошових коштів вимагав ОСОБА_7 у ОСОБА_10 . Так, спочатку він зазначив, що взагалі не чув про що ОСОБА_7 розмовляв із ОСОБА_10 . Потім пояснив, що ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_10 повернення лише боргу в сумі, яка зазначена в розписці. В подальшому пояснив, що гроші почали вимагати і від нього, а саме, щоб вони з ОСОБА_10 віддали їм 50 000 доларів США. А в кінці його допиту показав суду, що він взагалі не пам`ятає точної суми грошових коштів, які вимагали у ОСОБА_10 .

Таким чином, оцінюючи вказані показання потерпілого ОСОБА_11 , суд приходить до висновку, що вони жодним чином не доводять, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, тобто не підтверджують вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на незаконне вимагання від ОСОБА_10 грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США, натомість ними підтверджується факт того, що у ОСОБА_10 дійсно був борг перед ОСОБА_7 за товар, який він взяв у ОСОБА_7 , не розплатившись за нього.

Показання потерпілого ОСОБА_11 в частині того, що ОСОБА_7 вимагав у ОСОБА_10 вимагав 50 000 доларів США, суд не приймає їх як докази сторони обвинувачення та відкидає їх.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що як показання потерпілого ОСОБА_10 , так і потерпілого ОСОБА_11 , у частині розміру грошових коштів, які вимагав ОСОБА_7 , є надуманими, не співпадають між собою, є неоднозначними, та останні в ході допиту, неодноразово їх змінювали, викладаючи різні версії розвитку подій, в різній послідовності та хронології, що викликає сумнів в їх правдивості, а тому суд вважає, що вони були дані ними на ґрунті особистої зацікавленості в результатах розгляду даної справи, враховуючи, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого були порушені їх права.

При цьому жоден із допитаних у судовому засіданні свідків, не підтвердив той факт, що ОСОБА_7 вимагав від потерпілого ОСОБА_10 грошову суму саме у розмірі 50 000 доларів США. В матеріалах справи також відсутні такі докази.
Суд визнає, що допитані в судовому засіданні обвинувачений та свідки давали правдиві, послідовні, логічні показання, які відповідають встановленим судом обставинам справи.

Таким чином, суд, враховуючи положення ст. 96 КПК України, надавши оцінку достовірності показань потерпілих, яка залежить від співвідношення їх показань з іншими доказами у провадженні з метою виявлення суперечностей або неузгодженостей, оцінює критично показання потерпілих, в частині вимагання ОСОБА_7 в ОСОБА_10 чужого майна коштів в розмірі 50 000 доларів США, яких він йому не був винен, та вважає доведеним факт, що обвинувачений спрямовував свої дії на повернення ОСОБА_10 його коштів.

Так, як вбачається із показів обвинуваченого, який чітко та послідовно, не змінюючи їх жодного разу, зазначив, що 20.09.2014 року в м. Бориспіль, він приїхав до ОСОБА_10 за боргом, який останній йому був винен за поставлені ним кондитерські вироби, оскільки останній у визначений у розписці час його не повернув. Він хотів повернути належні йому гроші. Дані обставини нічим не спростовані, знаходяться в об`єктивному зв`язку з іншими доказами по справі.

Такі показання обвинуваченого повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_10 , в яких він підтвердив, що дійсно був винен ОСОБА_7 грошові кошти за поставлений товар, у зв`язку з чим написав боргову розпису, однак не повернув борг у домовлений час; з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , в яких останній зазначив, що ОСОБА_7 в ході спілкування із ОСОБА_10 вимагав у нього повернення боргу, який він був винен останньому, за поставлений ним товар; з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в яких вони підтвердили факт того, що в м. Бориспіль приїхали для того, що забрати борг у Василя (потерпілий ОСОБА_10 ), який він був винен ОСОБА_7 за товар, а також, з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, зокрема борговою розпискою, якою підтверджується факт наявності боргових зобов`язань між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_10 , а саме, що останній винен йому 125 000 гривень, та даними, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів від 25.09.2014 року та відеозаписах даних слідчих дії за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де останні пояснили, що ОСОБА_7 , пред`являючи потерпілому ОСОБА_10 вимогу про передачу коштів, указував саме на існуючий борг, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.

Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що 20.09.2014 року ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_10 виключно повернення існуючого боргу та проведення з ним розрахунків за поставлений товар, який останній не повернув йому у встановлений, відповідно до розписки, час.

У той же час, за вказаних обставин, суд оцінивши всі досліджені докази в сукупності, проаналізувавши дані показань свідків та дані, які містяться у письмових доказах, прийшов до однозначного переконання, що будь-яких фактичних даних, які б підтверджували, що ОСОБА_42 вимагав від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, в них не міститься.

Це в свою чергу свідчить про те, доказами інкримінуємого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, є лише показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які, як зазначено вище, є протиречними, некоректними та такими, що однозначно не можуть бути застосовані як доказ винності обвинуваченого у скоєні зазначеного злочину.

Отже, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_7 пред`явив ОСОБА_10 вимогу у передачі грошових коштів в загальному розмірі 50 000 доларів США, з яких сума в розмірі 125 000 доларів США складає позику, а грошова сума в розмірі 546 500 грн. належить ОСОБА_10 , оскільки жоден з досліджених у суді доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не підтверджує та не доводить цього.

Так, однією із засад кримінального провадження, як зазначено у ст. 7 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Смирнов проти України" від 15 липня 2010 року, остаточне рішення від 15 жовтня 2010 року (пункт 53), у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року (пункт 45), у справі "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року (пункт 43), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Так, як свідчить зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 3 ст. 189 КК України, він, діючи спільно, за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, перебуваючи на території кооперативу, що розташований по вул. Радгоспній в м. Бориспіль, умисно пред`явив ОСОБА_10 вимогу у передачі грошових коштів в загальному розмірі 50 000 доларів США (в перерахунку на національну валюту станом на 20.09.2014 р. становить 671 500 гривень), з яких сума в розмірі 125 000 гривень складає позику, а грошова сума в розмірі 546 500 гривень належить ОСОБА_10 , погрожуючи останньому вбивством, та застосувавши до останнього насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого. Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, незаконно викрали ОСОБА_10 , помістивши його до салону автомобіля "Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , та приблизно до 16 год. 00 хв. 20.09.2014 р. возили його по території Бориспільського та Баришівського районів Київської області, вимагаючи в останнього грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США.
Однак ці обставини, які сторона обвинувачення вважала доведеними, жодними належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтверджені та спростовуються поясненнями допитаних судом свідків та дослідженими матеріалами справи в їх сукупності. А тому ці обставини є лише припущенням обвинувачення і нічим об`єктивно не підтверджені та не свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Таким чином, враховуючи, що об`єктивна сторона вимагання полягає у незаконній вимозі чужого майна або вчинення будь-яких дій майнового характеру, на які винний не має права, з погрозою насильства, при цьому пред`явлена суб`єктом майнова вимога утворює ознаку об`єктивної сторони цього злочину тільки за умови, що вона є завідомо протиправною, суд проаналізувавши встановлені в судовому засідання обставини, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_7 наявний склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, оскільки відсутні такі кваліфікуючі ознаки як посягання на чуже майно, право на нього чи вимоги вчинити певні дії, які потерпілий не зобов`язаний вчинити, відсутні корисливий мотив та корислива мета, а пред`явлену обвинуваченим ОСОБА_7 вимогу не слід вважати незаконною, оскільки ОСОБА_7 спонукав ОСОБА_10 до виконання існуючих між ними дійсних домовленостей щодо повернення грошових коштів, які він був винен йому за поставлений товар, згідно боргової розписки у розмірі 125 000 гривень (правовідносини позики), тобто вимога задовольнити законні майнові претензії не утворює складу вимагання.

Таким чином, суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, приходить до переконання, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 3 ст. 189 КК України повністю не знайшло свого підтвердження в ході проведеного судового розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом

З огляду на викладене, за інкримінованим ОСОБА_7 обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду кримінального провадження вина обвинуваченого не знайшла свого підтвердження, а тому він підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю в діянні ОСОБА_7 складу даного кримінального правопорушення.

В іншій частині дії ОСОБА_7 кваліфіковані:
- за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавленні волі та викраденні людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
- за ч. 3 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати цивільно-правове зобов`язання повернути позику, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із погрозою вбивством, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я.
Таку кваліфікацію дій ОСОБА_7 суд вважає вірною.

Так, виходячи із системного та ретельного аналізу наведених вище доказів в їх сукупності, під час судового провадження, встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 виникли цивільно-правові відносини, а саме позика на суму 125 000 гривень, які у цій площині й підлягають врегулюванню.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що обвинувачений мав правомірні очікування на отримання оплати за постановлені ним кондитерські вироби ОСОБА_10 , тому пред`явлена ОСОБА_7 майнова вимога, до ОСОБА_10 в сумі 125 000 гривень, не була завідомо протиправною та його умисел був направлений на повернення належних йому грошових коштів.

При цьому у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 фактично визнав, що він їхав до м. Бориспіль з єдиною метою, щоб повернути грошові кошти, які йому був винен потерпілий ОСОБА_10 , з яким він спілкувався у грубій формі, кричав, виражався нецензурною лайкою, вимагаючи віддати йому борг.

Отже, з огляду на наведені докази, у судовому засіданні з достатньою повнотою встановлено, що вимога ОСОБА_7 була направлена на задоволення законної майнової претензії (отримання боргу), однак, маючи право на пред`явлення вимоги про виконання певного зобов`язання, обвинувачений не вправі добиватися задоволення цієї вимоги насильницьким способом.

Достовірність показань обвинуваченого з приводу того, що він не примушував потерпілого ОСОБА_10 до виконання цивільно-правового зобов`язання, а саме повернення позики в сумі 125 000 гривень, а лише просив про повернення боргу спростовується: показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в яких вони підтвердили, що ОСОБА_7 , діючи неправомірно, вимагав у ОСОБА_10 повернути борг, який останній був винен йому, на підставі розписки; показаннями свідка ОСОБА_13 , в яких останній зазначив, що в м. Бориспіль він приїхав разом із ОСОБА_43 для того, щоб забрати борг, який йому був винен потерпілий, з метою нейтралізації потерпілого йому дали газовий балончик, який він використав, відразу по приїзду на територію гаражного кооперативу; показаннями свідка ОСОБА_12 , в яких він зазначив, що приїхав у м. Бориспіль для того, щоб забрати борг, який потерпілий був винен ОСОБА_7 , а також підтвердив, що потерпілому, у зв`язку з цим погрожували; протоколами проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та оптичними дисками з відеозаписами цих слідчих дій, в яких вони детально розповіли про свої незаконні дії по відношенню до потерпілих, вчинені з метою змусити потерпілого ОСОБА_10 повернути борг ОСОБА_7 за його вказівкою, а також копією вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 року, яким ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України, та встановлено, що останні незаконно викрали та позбавили волі потерпілого з метою примусити ОСОБА_10 повернути ОСОБА_7 борг. Ці докази є достатніми та перебувають у тісному взаємозв`язку для постановлення обвинувального вироку суду.
При цьому, приходячи до висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 355 КК України, суд виходив з того, що реальність погрози для вимагача не означає, що він дійсно має намір обов`язково її виконувати. Достатньо, щоб винний вважав, що залякування, яке він застосовує, сприймається потерпілим як таке, що цілком може бути реалізоване і спроможне примусити його робити певним чином. Реальність погрози для потерпілого означає усвідомлення ним того, що небезпека заподіяння шкоди, якою погрожує винний, може стати дійсністю, якщо він проігнорує вимогу виконати цивільно-правове зобов`язання. Погроза може бути виражена у будь-якій формі; усно чи письмово, безпосередньо потерпілому або через інших осіб, по телефону, за допомогою жестів, міміки, та/або іншими способами. Водночас, для того щоб мати бажану для вимагача дію, погроза повинна бути доведена до свідомості потерпілого.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_10 , останній зазначив, що ОСОБА_7 залякував його, розповідаючи, що він з ним зробить, якщо він не поверне йому борг, та погрожував фізичною розправою. Всі ці слова він сприймав як реальну загрозу своєму життю.
Дані показання потерпілого ОСОБА_10 повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні, потерпілим ОСОБА_11 , в яких останній підтвердив, що ОСОБА_7 залякував та погрожував ОСОБА_10 фізичною розправою, у разі якщо останній не віддасть йому борг; з показаннями свідка ОСОБА_12 , в яких останній зазначив, що в ході спілкування із потерпілими в автомобілі, вони погрожували їм, з метою повернення боргу ОСОБА_7 ; з показаннями свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в яких вони підтвердив, що по території АЗС "ОККО" бігав хлопець, в якого були руки за спиною, в наручниках, з криками: "Допоможіть", а також з протоколами проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та відеозаписами цих слідчих дій, в яких вони розповіли, що потерпілі вибігши із автомобіля, побігли по території АЗС з криками, що їх убивають, а також протоколом огляду місця події від 20.09.2014 року, згідно якого було вилучено: предмет схожий на газовий балончик з написом "Терен-4М", предмет схожий на наручники, ключ до наручників, які застосовувалися по відношенню до потерпілих, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності, в зв`язку з чим визнає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, встановлені фактичні обставини кримінального провадження, а саме умови, за яких ОСОБА_7 висловлював вимоги потерпілому ОСОБА_10 , вчинені за підтримки трьох осіб чоловічої статі, пов`язані із застосуванням по відношенню до нього газового балончику, стан в якому він перебував, а саме будучи вдягнений у металеві наручники, поведінка обвинуваченого та стиль його розмови в грубій формі, із використанням нецензурної лайки, обстановка у автомобілі, де знаходилися: лопата, хамути, а також місце куди його завезли лісосмуга, вказує на реальність сприйняття потерпілим ОСОБА_10 погроз висунутих йому обвинуваченим щодо його вбивства.

Також, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 в ході примушування потерпілого ОСОБА_10 до виконання зобов`язання наніс йому один удар у обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, які відповідно до висновку експерта № 247 від 20.10.2014 р., відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При цьому твердження обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого ОСОБА_10 , про які йдеться у пред`явленому йому обвинувачені, він йому не наносив, та останній отримав їх самостійно, спеціально вдарившись об нього обличчям, а саме носом, в той час як біг по території АЗС, повністю спростовуються висновком експерта № 247 від 20.09.2014 р., яким підтверджується, що всі виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 , зокрема і перелом кісток носу, спричинені тупим предметом, в строк та за обставин, на які вказано у постанові про призначення, та представляється маловірогідним утворення виявлених тілесних ушкоджень "внаслідок поштовху та падіння на тверду поверхню"; даними, що містяться на відеозаписі з камер спостереження, що розташовані на АЗС "ОККО" № 33, який розміщений на диску CD-R 700 MB 80 min "VS", де на 11:38:43-11:38:44 відео під назвою "Центральний вход", зафіксовано момент зіткнення ОСОБА_7 із ОСОБА_10 , з якого чітко вбачається, що ОСОБА_10 бігши по території АЗС, випадково наткнувся на ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_7 , а не він, почав рухатися йому на зустріч, щоб зупинити останнього, та в цей момент, ОСОБА_10 , намагаючись втекти від нього, вдарився боковою частиною голови об його руку, при цьому не зачіпаючи ніс; показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в яких останні підтвердили, що ОСОБА_7 наніс один удар ногою в обличчя ОСОБА_10 , а також протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілих, в ході даних слідчих дій, останні, за допомогою статиста, детально відтворили та продемонстрував яким чином ОСОБА_7 застосовував до ОСОБА_10 насильство, а саме останній із розмаху ззаду вперед наніс один удар лівою ногою йому по обличчю, коди він перебував у положенні правим коліном на землі, руки за спиною.

З цих підстав показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а також з приводу відсутності погроз з його боку по відношенню до ОСОБА_10 , суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

При цьому у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 фактично визнав той факт, що по відношенню до ОСОБА_10 застосовувалися газовий балончик та металеві кайданки з боку осіб, які приїхали разом із ним за його ініціативою. Останній особисто підтвердив, що він бачив, як ОСОБА_10 , виїжджаючи із території кооперативу перебував у наручниках. Ці обставини також повністю підтверджуються вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 року. Отже, факт застосування наручників, свідчить про те, що ОСОБА_10 не добровільно та не за власним бажанням сідав до автомобіля. Також, ОСОБА_7 не заперечував, що незаконно позбавив волі та викрав ОСОБА_10 , помістивши до салону автомобіля силою на території АЗС "ОККО", за кермо якого він сів, зазначивши, що він розуміє, що його дії є протиправними.
Тобто, ОСОБА_7 під час примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань погрожував вбивством ОСОБА_10 та вчинив насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При цьому, ретельний аналіз поведінки обвинуваченого до та під час вчинення кримінальних правопорушень свідчить про те, що ОСОБА_7 діяв виключно з прямим умислом, який був направлений на те, щоб змусити потерпілого ОСОБА_10 повернути йому борг.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 незаконно позбавив волі та викрав людину, обмеживши свободу переміщення потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому твердження обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що ОСОБА_11 самостійно сів до автомобіля"Фольксваген Транспортер Т4", д.н.з. НОМЕР_2 , безпосередньо суперечать його ж показам, в яких останній підтвердив, що із території кооперативу потерпілі, зокрема і ОСОБА_11 виїжджали, будучи в наручниках, які на них вдягли ОСОБА_23 та ОСОБА_12 . Ця обставина свідчить про те, що, потерпілий ОСОБА_11 не за своєю ініціативою та власним бажання сів до автомобіля.

В той же час, така суперечливість в показах обвинуваченого ОСОБА_7 виключно вказує на те, що вони є надуманими, та надані ним, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності.

Також, показання обвинуваченого ОСОБА_7 , в частині того, що він незаконно не позбавляв волі та не викрадав ОСОБА_11 , в повній мірі спростовуються викладеними вище, в мотивувальній частині вироку, доказами, зокрема показаннями потерпілих, свідків, висновком експерта № 246 від 20.09.2014 р., з якого вбачається, що у ОСОБА_11 виявлені множинні садна тулуба справа, лінійні садна в області обох променево-зап`ясних суглобів, лівої кісті, при цьому лінійні садна в області обох променево-зап`ясних суглобів могли утворитися "внаслідок надягання металевих кайданків на руки"; даними, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів за участю потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 разом із оптичними дисками з відеозаписами цих слідчих дій; відеозаписами з камер спостереження, що розташовані на АЗС "ОККО" № 33, яка знаходиться на 46-км автодороги "Київ-Харків" в Бориспільському районі Київської області за період час з 11:20 год. по 11:50 год. 20.09.2014 року, який розміщений на диску CD-R 700 MB 80 min "VS", якими підтверджено факт обмеження свободи потерпілого ОСОБА_11 , а також копією вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 року, яким ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України. Ці докази є достатніми та перебувають у тісному взаємозв`язку для постановлення обвинувального вироку суду. Це у свою чергу свідчить про те, що вищезазначені покази обвинуваченого ОСОБА_7 є неправдивими, а тому суд відкидає їх.
Встановлено, що ОСОБА_7 вчинив діяння, яке спрямовано на порушення права особи на свободу та особисту недоторканність, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченого, не встановлено. Дії ОСОБА_7 є протиправними, вчиненими проти волі потерпілого ОСОБА_11 , направленими на захоплення потерпілого, із застосуванням газового балончику та металевих кайданків, переміщення його з того місця де він знаходився в інше, шляхом поміщення його до салону автомобіля. ОСОБА_11 не бажав разом із обвинуваченим кудись переміщатися по території України та перебувати в даному автомобілі. Це означає, що ОСОБА_11 незаконно позбавили волі. Заволодіння ОСОБА_11 здійснювалося у присутності ОСОБА_10 . За цією ознакою воно є відкритим та визначається як викрадення людини. Дії ОСОБА_7 характеризуються прямим умислом. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що за законом він не має права позбавляти волі іншу особу, але не заважаючи на це, він бажав це зробити. Внаслідок цих діянь, були порушенні конституційні права та свободи ОСОБА_11 .

Кваліфікуючи дії обвинуваченого як такі, що вчинені за співучасті, суд враховує, що судовим розглядом беззаперечно встановлено, що обвинувачений та невстановлена в ході досудового розслідування особа, заздалегідь домовлялись між собою про вчинення дій, спрямованих на примушування ОСОБА_10 до виконання цивільно-правових зобов`язань, їх дії містили об`єднання окремих зусиль кожного з співучасників у взаємообумовлену злочинну діяльність. Обвинувачений та невстановлена в ході досудового розслідування особа діяли разом, роблячи кожен свій внесок у вчинення злочину, які описані у мотивувальній частині вироку вище, з метою настання спільного злочинного результату примусити потерпілого ОСОБА_10 повернути борг. Тому вчинені ОСОБА_7 злочини мають ознаку їх вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що сукупність доказів у справі свідчить про доведення обвинуваченням в діях ОСОБА_7 всіх ознак злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_7 повинен бути засудженим:
- за ч. 2 ст. 146 КК України, за незаконне позбавленні волі та викраденні людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
- за ч. 3 ст. 355 КК України, за примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати цивільно-правове зобов`язання повернути позику, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із погрозою вбивством, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкцій визначених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України.
Так, судом враховується те, що ОСОБА_7 вчинив два умисні злочини, один з яких згідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а інший тяжкий злочин.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Так, суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття. Не зважаючи на те, що ОСОБА_7 зазначив, що визнає вину у вчиненні злочинів, однак останній в ході його допиту, не підтвердив обставини, вчиненим ним злочинів, відповідно до викладеного в обвинувальному акті. При цьому він почав оспорювати фактичні обставини, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зазначаючи, що будь-яких дій протиправних та незаконних дій по відношенню до потерпілих не вчиняв, оскільки не примушував до виконання цивільно-правових обов`язків, а лише просив про повернення боргу.

З огляду на це, не має підстав вважати, що зі сторони обвинуваченого має місце дійсно щире каяття, оскільки щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа беззаперечно визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, критично та негативно оцінює свої дії, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому та дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини, демонструє готовність відшкодувати завдану шкоду та понести заслужене покарання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обвинувачений не виявив щирого каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризуються виключно з позитивної сторони, як законослухняний громадянин, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, одружений, має повнолітнього сина, з неповною середньою освітою, має спеціальність, хоча офіційно і не працевлаштований, однак на даний момент займається (неофіційно) суспільно корисною працею, при цьому протягом тривалого часу офіційно займався підприємницькою діяльністю. Ці обставини позитивно характеризують ОСОБА_7 як особу, яка має відмінну репутацією.

За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень від головуючого не отримував, виконував покладені на нього обов`язки.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , жодних претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру не мають, про що безпосередньо зазначили в судовому засіданні під час їх допиту.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.
Також при призначенні обвинуваченому покарання суд, наряду з вищевказаними обставинами і даними про особу ОСОБА_7 , враховує також, що за встановленими в ході розгляду кримінального провадження обставинами, потерпілий ОСОБА_10 своїми недобросовісними діями по неповерненню боргу ОСОБА_7 у встановлений строк, порушив його право власності, зокрема позбавив його можливості на користування своїми грошима, що в свою чергу стало поштовхом на вчинення протиправних дій відносно потерпілих.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кожного злочину у виді позбавлення волі, у межах санкцій визначених, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України, але не на максимальний строк. При призначені остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України належить застосувати спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчинених злочинів та його особу.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу їх вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, мотивації кримінального правопорушення, а саме повернення належних йому грошових коштів, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінальних правопорушень, а саме недобросовісна поведінка з боку потерпілого, характеризують поведінку останнього під час вчинення кримінальних правопорушень, та характеризують поведінку останнього після їх вчинення, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, що він являється особою з відмінною репутацією, стану його здоров`я, способу та умов його життя, а саме те, що він має міцні соціальні зв`язки, проживає разом зі своєю родиною, за час розгляду справи ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, а також те, що останній в судовому засіданні засуджував власний вчинок, що свідчить про усвідомлення власної протиправної поведінки, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Суд, враховуючи обставини вчиненого злочину, його тяжкість та особу обвинуваченого, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_7 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Процесуальних витрат не встановлено.
Речові докази: два касові чеки та боргову розписку належить залишити при матеріалах кримінального провадження. Доля всіх інших речових доказів по даному кримінальному провадженню вирішено вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2014 року.
В ході судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 100, 318, 322, 337, 342-353, 358, 363-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374-376 КПК України, ст.ст. 50, 53, 65-69, 71, 75, 76, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 355 КК України, суд -

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад даного кримінального правопорушення.
ОСОБА_7 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 355 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

за ч. 3 ст. 355 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Іспитовий строк ОСОБА_7 рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили, а саме: два касові чеки та боргову розписку, - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору, та направити потерпілим.

Суддя ОСОБА_1