КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/935/2018 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002436 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Cвятошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року щодо обвинувачених

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорноморівка Каховського району Херсонської області, громадянин України, освіта середня, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 20.10.2011 року вироком Генічеського районного суду Херсонської області за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 12.12.2016 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Чамзинка Республіка Мордва Російської Федерації, громадянин України, освіта незакінчена вища, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

В с т а н о в и л а:

Вироком Cвятошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено без змін - заставу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вказано обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, зараховано в строк відбуття покарання його знаходження під вартою в період з 27.03.2018 по 29.03.2018.
Після приведення вироку до виконання заставу у розмірі 5 286 гривень, вказано повернути заставодавцю ОСОБА_13 ..
Цим же вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 2 (два) роки та відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Даним вироком вирішено і долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 27.03.2018 приблизно в 01 годину 20 хвилин, знаходячись біля буд. № 16 по вул. Тулузи в м. Києві, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , намагався повторно, таємно викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_12 та знаходилося в салоні автомобіля «Мерседес-Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 завдавши останньому майнову шкоду на загальну суму 10847 грн.
При цьому, ОСОБА_6 , 26.03.2018 у вечірній час, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, будучи поінформованим про те, що біля буд. № 16 по вул. Тулузи в м. Києві знаходиться вантажний автомобіль «Мерседес-Спрінтер, д.н.з. НОМЕР_1 , в багажному відділенні якого зберігаються будівельні матеріали, вирішив повторно таємно викрасти дане чуже майно, з метою його з подальшого продажу та отримання коштів для власних потреб.
Про свої наміри вчинити крадіжку чужого майна ОСОБА_6 повідомив своєму знайомому ОСОБА_9 , в користуванні якого перебував автомобіль «Фольксваген-Кадді», д.н.з. НОМЕР_2 , на що останній, так само не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, погодився, вступивши з ОСОБА_6 в попередню злочинну змову. Згідно досягнутої з ОСОБА_6 домовленості, ОСОБА_9 повинен був прибути на власному автомобілі «Фольксваген-Кадді», д.н. д.н.з. НОМЕР_2 , на якому можна було в подальшому перевезти викрадене майно.
Приблизно в 00 годин 30 хвилин 27.03.2018, ОСОБА_6 , взявши за місцем свого проживання сумочку з інструментами, в числі яких знаходились викрутки та гайкові ключі, прибув до ТЦ «Апрель», розташованого по пр. Леся Курбаса, 19-А в м. Києві, куди незабаром на власному автомобілі «Фольксваген-Кадді», д.н.з. НОМЕР_2 , під`їхав ОСОБА_9 , після чого вони разом прибули до буд. АДРЕСА_5 , де на майданчику, розташованому навпроти під`їзду № 2, був припаркований належний ОСОБА_15 автомобіль «Мерседес-Спрінтер, д.н.з. НОМЕР_1 .
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , переконавшись у відсутності поблизу сторонніх осіб, за допомогою заздалегідь принесених інструментів, відчинив дверцята багажного відділення указаного автомобіля, після чого заліз в середину, звідки подав ОСОБА_9 чуже майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме:
-драбину універсальну, вартістю 2109 грн.;
-упаковку кабелю ВВГнгд 3x2,5, довжиною 100 м, вартістю 1928 грн.;
-упаковку кабелю ВВГнгд 3x1,5, довжиною 100 м, вартістю 1258 грн.;
-упаковку кабелю ВВГнгд 4x6, довжиною 50 м, вартістю 2860 грн.;
-упаковку кабелю ВВГ 4x2,5, довжиною 100 м, вартістю 2000 грн;
-кабель силовий АВВГ 4x50 мж, довжиною 10 м, вартістю 692 грн.,
а всього майна на загальну суму 10 847 грн.
Маючи намір таємно викрасти вказане чуже майно, яке належить ОСОБА_12 , та розпорядитися ним на власний розсуд. ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , почав переносити його від автомобіля «Мерседес-Спрінтер, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою подальшого завантаження до багажного відділення належного ОСОБА_9 автомобіля «Фольксваген-Кадді», д.н.з. НОМЕР_2 виконавши таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак довести злочин до кінця ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки приблизно в 01 годину 30 хвилин 27.03.2018 були виявлені стороннім перехожим громадянином та в подальшому затримані працівниками поліції з наявним при них чужим майном, яке належить ОСОБА_12 , та яке вони намагались таємно викрасти.

Не погодившись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2018 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 скасувати повністю та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин проводився із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України «судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України», проте заборона оскаржувати в апеляційному порядку такі фактичні обставини кримінального провадження не позбавляє права його учасників оскаржувати судове рішення з інших підстав, визначенихпроцесуальним законодавством, зокрема: п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України (істотне порушення вимог кримінального процесуального закону), п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК (неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність), ч. 2 ст. 409 КПК (невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого).
Сторона захисту не погоджується з вироком суду першої інстанції, вважає, що він підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону.
Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відносно ОСОБА_6 міститься копія виписки стаціонарного хворого №4255 КМНКЛ «Соціотерапія» Наркологічне відділення №3 від 14.05.2018 де останньому встановлено діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів». Дана обставина, передбачає обов`язкове залучення захисника, з моменту встановлення таких обставин, проте суд першої інстанції всупереч вимогам чинного КПК та практики ЄСПЛ, на думку апелянта, проігнорував дану важливу обставину, не перевірив інформації, щодо перебування на психолого-психіатричному обліку обвинуваченого по місцю проходження лікування, не призначив, в разі необхідності психіатричної експертизи, і найголовніше не залучив захисника, чим позбавив обвинуваченого ОСОБА_6 належного права на захист, при цьому скориставшись правилами ч. 3 ст. 349 КПК України провів судовий розгляд, чим грубо порушив кримінально процесуальний закон.
Також адвокат ОСОБА_16 зазначає, що в зв`язку з порушенням судом першої інстанції права обвинуваченого на захист, а також без роз`яснення положення ч. 3 ст. 349 КПК України, для повного розуміння обвинуваченим цієї норми закону, ОСОБА_6 , не розуміючи обсяг своїх прав, погодився на проведення судового засідання в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, чим звузив свої права.
Апелянт стверджує, що відсутність захисника під час судового розгляду кримінального провадження, де участь захисника є обов`язковою, неповне роз`яснення положення ч. 3 ст. 349 КПК України є грубим порушенням кримінального процесуального закону, а саме права обвинуваченого на захист і як наслідок підставою для скасування судового рішення.
Також захисник обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_6 відбувався без присутності потерпілого, що суперечить ряду статтей КПК України, крім того в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які, відомості про належне повідомлення потерпілого про дату, час і місце судового розгляду, однак суд першої інстанції, не з`ясувавши думку сторін, потерпілого здійснював провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК та визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються без присутності потерпілого, що суперечить нормам чинного КПК України.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції, розглядаючи справу без захисника, участь якого єобов`язковою та без потерпілого, участь якого є також обов`язковою, грубо порушив кримінально процесуальний закон, в тому числі право обвинуваченого на захист що як наслідок, на думку сторони захисту, є підставою для скасування судового рішення.

На думку адвоката ОСОБА_16 , всі вище перераховані обставини в сукупності взяті, свідчать про те, що суд першої інстанції упереджено, однобічно, перебуваючи на боці сторони обвинувачення розглянув дане кримінальне провадження, чим порушив законні права та інтереси обвинуваченого, а в першу чергу на належний захист. Про упередженність суду додатково свідчить перебування судді в нарадчій кімнаті на протязі 19 хвилин. Для прийняття рішення та підготовки друкованого тексту вироку даного часу, на думку сторони захисту, недостатньо, хіба що у суду була попередня заготовка текстового формату рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинувачених, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку потерпілого, який також підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вказаних вимог закону, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд було проведено судом у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, без повного дослідження доказів на підтвердження вини обвинувачених.
При цьому, суд долучивши до матеріалів кримінального провадження дані, які характеризують особи обвинувачених, суд першої інстанції не звернув уваги на розбіжності в даних щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога.
Так, згідно довідки Каховської Центральної районної лікарні вбачається, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога Каховської ЦРЛ не перебуває (т.1, а.п. 75).
Разом з тим, відповідно до виписки стаціонарного хворого №4255 КМНКЛ «Соціотерапія» Наркологічного відділення №3 від 14.05.2018 обвинувачений ОСОБА_6 в період з 07.05.2018 року по 13.05.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів» (а.п. 23).
Проте, суд першої інстанції всупереч вимогам чинного КПК та практики ЄСПЛ, проігнорував дану важливу обставину, не перевірив інформації щодо перебування на наркологічному та психолого - психіатричному обліку обвинуваченого по місцю проходження лікування, не призначив в разі необхідності, відповідної експертизи, та не вирішив питання про залучення у даному кримінальному провадженні захисника, не дивлячись на вимоги ч. 2 ст. 52 КПК України, відповідно до якої обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права, чим допустив істотне порушення наведених вимог закону, що тягне за собою безумовне скасування вироку суду.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається що, судом допущені порушення вимог КПК України й при вирішенні питання про розгляд провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Так, за змістом ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.
З аналізу ст. 349 КПК України можна виділити такі умови для проведення скороченого судового розгляду: 1) відсутність заперечень учасників судового розгляду щодо застосування спрощеної процедури; 2) погодження сторін із фактичними обставинами справи; 3) добровільність та істинність їхніх позицій; 4) переконаність суду в правильності розуміння сторонами обставин, що не оспорюються, і позбавлення права на апеляційне оскарження.

Відсутність заперечень розуміється як погодження сторін судового розгляду із недоцільністю дослідження доказів у провадженні через те, що ніхто не оспорює ці факти. Визнання фактичних обставин істинними означає сприйняття їх такими, що відповідають реальній дійсності й достатніми для доведення винуватості обвинуваченого. Суд зобов`язаний перевірити добровільність та істинність позиції сторін, які виявляються в особистісному волевиявленні на основі внутрішнього переконання й відсутності психічного або фізичного впливу на учасників судового процесу, а також розтлумачити наслідки застосування скороченого судового розгляду. Ці умови є обов`язковими, їх недотримання робить проведення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України незаконним.

Проте, суд першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону на думку колегії суддів не дотримався.
Приймаючи рішення про розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 повністю визнають себе винними у вчиненні злочину, погоджуються із висунутим обвинуваченням, а тому врахувавши їх думку, суд за відсутності сумнівів у правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження та добровільності їх позицій, визнав недоцільним дослідження доказів по даному кримінальному провадженню.
Проте, з аудіозапису та журналу судового засідання за 31.07.2018 року вбачається, що лише після прийняття вказаного рішення, судом обвинуваченим було повідомлено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Наведене свідчить про те, що перед прийняттям рішення суд не роз`яснював обвинуваченим наслідки запропонованого прокурором порядку дослідження доказів та не переконався в правильності розуміння сторонами обставин позбавлення права на апеляційне оскарження, на чому наголошували обидва обвинувачені в суді апеляційної інстанції, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України.

Окрім того, матеріали кримінального провадження свідчать про порушення судом першої інстанції прав обвинувачених та потерпілого при призначенні провадження до судового розгляду.

Так, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 травня 2018 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 18 травня 2018 року. В подальшому неодноразово підготовче судове засідання відкладалось та було призначено на 31 липня 2018 року. Про час та місце проведення саме підготовчого судового засідання було повідомлено як обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 так і потерпілого ОСОБА_12 .

Відповідно до журналу підготовчого судового засідання від 31 липня 2018 року (а.п.33-34), підготовче засідання проводилось в присутності обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , при цьому розпочато воно о 11 год. 13 хв., а закінчилось о 11 год. 21 хв. оголошенням ухвали про призначення кримінального провадження до судового розгляду у цей же день, тобто, 31 липня 2018 року, о 11 год. 25 хв., тобто через 4 хвилини після закінчення підготовчого судового засідання.

Згідно положень ч. 2 ст. 315 КПК України, серед інших питань, пов`язаних з підготовкою судового розгляду, суд визначає дату та місце проведення судового розгляду, який у відповідності до ст. 316 КПК України має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

При цьому, з метою дотримання прав осіб під час розгляду справи в судовому засіданні статтею 135 КПК України передбачений порядок здійснення виклику особи в кримінальному провадженні, у відповідності до якого особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за 3 дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.

Одночасно, ч. 2 ст. 114 КПК України вказує на те, що будь-які строки, що встановлюються судом, мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Скорочення передбачених діючим законодавством строків, відповідно до ч. 6 ст. 28 КПК України, можливе тільки в разі, якщо підозрюваний, обвинувачений, потерпілий звертаються із клопотанням, в якому викладають обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не дотримані вищезазначені вимоги закону, оскільки судом скорочені строки призначення справи до судового розгляду без наявності клопотання сторін, в т.ч. і обвинувачених про розгляд провадження у більш короткі строки.

За таких обставин, оскільки обвинувачені здійснювали свій захист самостійно, то суд, призначивши судовий розгляд через 4 хвилин після підготовчого судового засідання, позбавив обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 прав, передбачених ст. 42 КПК України на захист.

Окрім того, призначивши судовий розгляд провадження через 4 хвилини після проведення підготовчого судового засідання, суд, в порушення вимог ст. 135 КПК України, не повідомив належним чином потерпілого про день та час розгляду провадження, на що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі захисник, та що підтвердив в суді апеляційної скарги і потерпілий ОСОБА_12 , зазначивши, що йому телефонували із суду та повідомляли про день та час проведення підготовчого судового засідання, на яке повідомили, що його явка не є обов`язковою, а в подальшому будь - яких повідомлень із суду потерпілий не отримував, хоча мав намір приймати участь при розгляді кримінального провадження.

31 липня 2018 року судовий розгляд даного кримінального провадження був відкладений на 13.08.2018 року, разом з тим, в матеріалах провадження відсутні дані про належне повідомлення потерпілого і на вказане судове засідання, та судове засідання проведено у відсутність потерпілого, чим суд знову допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, на що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі захисник.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника про упередженість суду першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, яка проявилась у тому, що суддя перебував у нарадчій кімнаті при написанні судового рішення лише 19 хвилин, що на думку захисника, є недостатнім для написання судового рішення, колегія суддів вважає суб`єктивними та необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь - якому випадку підлягає скасуванню, якщо: 4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою, п. 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання.

А тому, враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушення кримінального процесуального закону, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду слід врахувати наведене та з дотриманням норм процесуального та матеріального права постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

Оскільки вирок суду підлягає скасуванню, а ним до вступу вироку в законну силу залишено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 - заставу, то колегія суддів, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.419 КПК України має прийняти рішення щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 . Вирішуючи дане питання, колегія суддів, враховує, що на даний час обставини, які послужили підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді застави не змінились, в матеріалах кримінального провадження містяться дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують застосування такого запобіжного заходу до обвинуваченого, а тому колегія суддів доходить висновку про залишення без змін застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 415, 418 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Cвятошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2 ч. 1 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити без змін - заставу.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4