Справа № 145/2003/18
Провадження №1-кп/145/36/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000225 від 28.09.2018 року, щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,

встановив:
21.12.2017 на території майнового комплексу, що орендується ТОВ «Фірма «Жако LTD», за адресою: вул. Заводська, 1, смт. Сутиски Тиврівського району Вінницької області, працівниками Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області з поміж ряду осіб, що незаконно перебували на території, виявлено ОСОБА_4 , у якого в ході проведення поверхневого огляду, з кишені куртки виявлено та вилучено металевий предмет, пофарбований у червоний колір, за ознаками зовнішнього вигляду схожий на холодну зброю - кастет, що останній незаконно носив при собі.

Згідно висновку судової експертизи холодної зброї № 17 від 22.01.2018 металевий предмет, який вилучений у ОСОБА_4 , є холодною зброєю, відноситься до контактної неклинкової холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом по типу «кастетів спрощеної конструкції».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.263 КК України визнав, розкаявся у вчиненому, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті.

ОСОБА_4 дав показання, що дійсно носив у кишені куртки кастет. У вчиненому кається.

Суд вважає показання обвинуваченого достовірними, правдивими, належними та допустимими.

Відповідно до вимог ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Дослідивши докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, перевіривши доводи сторони обвинувачення, показання обвинуваченого, проаналізувавши висновок експерта, суд приходить до переконання про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_4 (раніше несудимий), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільнонебезпечне діяння, запевнення в подальшому не вчиняти злочини, обставин, які обтяжують його відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Тиврівським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації", ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.

Суд стягує з обвинуваченого витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України .

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази по справі: кастет металевий, пофарбований у червоний колір, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні за проведення судової експертизи холодної зброї.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги , судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_5