Святошинський районний суд м. Києва
пр. № 1-в/759/37/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає адресою: АДРЕСА_1 , про погашення судимості за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2002 року,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 подав до суду клопотання про погашення судимості за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2002, вказуючи, що він повністю усвідомив свою вину у вчинені злочинів, його поведінка стала зразковою, він працює.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 слід відмовити з тих підстав, що судимість погашається автоматично.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та матеріали кримінальної справи № 1-43/02 стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд дійшов такого висновку.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2002 ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 142; ч. 3 ст. 2153; ст. 42, 43 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього індивідуального майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Вказані злочини відповідно до ч. 2 ст. 71 КК України 1960 року належать до тяжких злочинів.

Відповідно до п. 11 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КК України 2001 року правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 55 КК України 1960 року такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі на строк більше десяти років, і особливо небезпечні рецидивісти, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину і якщо при цьому судом буде встановлено, що засуджений виправився і немає потреби вважати його таким, що має судимість.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» (п. 6, 7) при вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

Погашення і зняття судимості є різними формами припинення стану судимості. Воно можливе лише за наявності передбачених ст. 55 КК України 1960 року чи ст. 89, 108 КК України 2001 року підстав і за умови, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину.

Погашення судимості не потребує посвідчення спеціальним рішенням суду чи іншим документом.

Відповідно до ст. 5 КК України 2001 року на осіб, які були засуджені за КК України 1960 року до позбавлення волі на строк більше десяти років і щодо яких відповідно до п. 8 ст. 55 цього Кодексу питання про погашення судимості вирішувалося судом, поширюється положення п. 9 ст. 89 КК України 2001 року про те, що особи, засуджені за особливо тяжкий злочин, визнаються такими, які не мають судимості, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Згідно з п. 9 ст. 89 КК України 2001 року такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

З огляду на вище викладене, у задоволенні клопотання ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 55 КК України 1960 року, ст. 89, 90 КК України 2001 року, п. 11 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КК України 2001 року, ст. 537, 539 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості», суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про погашення судимості за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2002 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1