печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7439/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :
14.02.2019 року до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000076 від 26.12.2018 року.

В обґрунтування клопотання зазначається, що Військовою прокуратурою Центрального регіону України здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000076 від 26.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 з 27.09.2018 року по даний час займає посаду начальника Житомирської філії концерну «Військторгсервіс» (далі - Філія).

Згідно п. 1 статуту концерну «Військторгсервіс», затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.06.2005 року №358 зі змінами, внесеними наказом Міністра оборони від 15.11.2018 року №574 (далі Статут), концерн «Військторгсервіс» (далі Концерн), є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності у формі концерну. Концерн належить до сфери управління Міністерством оборони України та здійснює свою діяльність на основі та відповідно до законодавства України та Статуту.

Відповідно п. 2.3. Статуту, концерн здійснює види діяльності, які не суперечать меті та предмету діяльності Концерн, передбачені Статутом і не заборонені законодавством України, в тому числі надання у найм (оренду) державного нерухомого майна.

У відповідності до п. 4.2 Статуту, майно Концерну є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Реалізуючи право господарського відання, Концерн володіє користується та розпоряджається майном відповідно до мети своєї господарської діяльності на свій розсуд і в порядку, що не суперечить законодавству.

Відповідно до положення про Житомирську філію Концерну «Військторгсервіс» (далі-Положення), остання є відокремленим структурним підрозділом Концерну «Військторгсервіс» (далі-Концерн) створеним відповідно до наказу генерального директора Концерну. Філія розташовується за адресою м. Житомир, проспект Миру, 22.

В ході досудового розслідування встановлено, що 24.01.2019 року близько 10 год. 00 хв. директор ТОВ «А.С.В. ЛТД8» ОСОБА_5 з метою з`ясування можливості, порядку та умов взяття в оренду приміщень, які перебувають на балансі Філії, прибув до приміщення Філії за адресою м. Житомир, просп. Миру, 22.

В ході спілкування начальник Філії ОСОБА_4 перебуваючи у вказаному приміщені, дізнавшись про зацікавленість ОСОБА_5 в оренді приміщень для ведення господарської діяльності вказав, що на даний час на балансі Філії є декілька об`єктів, які можуть бути передані в оренду, вказавши при цьому, що суму офіційної орендної плати та розмір інших платежів він вкаже пізніше.

31.01.2019 року близько 14 годині 00 хвилин ОСОБА_5 з метою обговорення порядку та вартості взяття в оренду приміщень, попередньо домовившись з ОСОБА_4 про зустріч, прибув до приміщення Філії за адресою м. Житомир, просп. Миру, 22.

В ході вказаної зустрічі ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 що офіційна вартість оренди приміщень, які перебувають на балансі Філії, становить 25 гривень за один метр квадратний. При цьому ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вказав ОСОБА_5 що окрім зазначеної офіційної орендної плати, останній повинен передати йому, ОСОБА_4 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, розмір якої розраховується в залежності від орендованої площі приміщень.

02.02.2019 року близько 10 годині 20 хвилин ОСОБА_5 попередньо домовившись з ОСОБА_4 про зустріч прибув до приміщення Філії за адресою м. Житомир, просп. Миру, 22. Після чого ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 здійснили обхід та візуальний огляд першого та другого поверхів приміщення за вищевказаною адресою, які перебувають на балансі Філії, та можуть бути передані в оренду. Після чого, в ході розмови ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди, вказав ОСОБА_5 що умовою передачі в оренду вказаних приміщень першого та другого поверхів та підписання відповідного договору, є надання йому, ОСОБА_4 неправомірної вигоди в розмірі 20000 грн., зазначивши при цьому, що у випадку відмови відповідний договір ним підписано не буде.

У подальшому, 07.02.2019 року близько 18 годині 00 хвилин ОСОБА_4 доводячи свій злочинний намір до кінця, попередньо домовившись по телефону, зустрівся з ОСОБА_5 у приміщення Філії за адресою АДРЕСА_1 , де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, одержав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 20000 грн., за передачу останньому в оренду приміщень першого та другого поверху будівлі за адресою АДРЕСА_1 , та підписання відповідного договору.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою дій в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

07.02.2019 року ОСОБА_4 у порядку, передбаченому положеннями ст. 208 КПК України, затриманий співробітниками правоохоронних органів.

Цього ж дня, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Водночас досудовим розслідуванням встановлено, що відповідної до реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки «Mercedes-benz» модель «E220 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні прокурором зазначено, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у органа досудового розслідування виникла необхідність на час досудового розслідування накласти арешт на зазначений вище об`єкт права власності підозрюваного ОСОБА_4 .

В судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, прокурор подав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у його відсутність, в якій клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що автомобіль марки «Mercedes-benz» модель «E220 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000076 від 26.12.2018 року, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання по вказаному кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт на вищезазначений транспортний засіб, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і має ознаки речових доказів, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Mercedes-benz» модель «E220 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраціної картки транспортного засобу належить на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною відчуження, розпорядження та користування майном.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1