№ 336/8001/18 пр. 1-кс/336/2495/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянув клопотання старшого слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003972 від 18.12.2018 року за ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

У клопотанні зазначив, що 18.12.2018 року до Шевченківського відділення поліції надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 65-а, працівниками поліції був зупинений автомобіль «Форд Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Під час перевірки VIN коду автомобіля було виявлено ознаки підробки. В ході огляду місця події зазначений автомобіль був вилучений до Шевченківського відділення поліції.

Посилаючись в обґрунтування клопотання на те, що автомобіль «Форд Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1 є знаряддям вчинення злочину, що зберіг на собі сліди злочину та має ознаки доказу у кримінальному провадженні, слідчий клопоче про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Слідчий, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду клопотання, у судове засідання не прибув.
Власник вилученого транспортного засобу не викликався, оскільки органом досудового розслідування він не встановлений.
Неприбуття цих осіб у судове засідання в силу ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України містить поняття речового доказу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як випливає із змісту ст. 172 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки слідчий не довів правової підстави для застосування арешту, зокрема, те, що транспортний засіб є доказом злочину, окрім того, слідчим не доведено наявність ризиків його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя не вбачає процесуальних підстав для ухвалення рішення на користь доводів клопотання.

До того ж, клопотання слідчого не містить дати погодження прокурором ОСОБА_4 та печатки прокуратури, а постанова від 19.2.2018 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні не підписана заступником прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1.

Керуючись ст. ст. 167-173, 233, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003972 від 18.12.2018 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1