Справа № 743/139/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/255/19
Категорія - ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді двох років восьми місяців позбавлення волі.

До набрання вироком чинності, застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 32800 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.07.2017 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів рукою в область голови, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді травматичної екстракції 41, 42, 31, 32 зубів, травматичного періодонтиту 33 та 22 зубів, крововиливу та саден слизової нижньої губи, альвеолярного паростка нижньої щелепи, синця та забиття м`яких тканин лівої підщелепної ділянки та лівої щоки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить вирок місцевого суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 вважає незаконним, обставини встановлені судом спотвореними, оскільки, на його думку, вина обвинуваченого належними та допустимими доказами доведена не була. Вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового слідства, фальсифікацію доказів, спотворив покази свідків. Вказує, що покази ОСОБА_7 ні органом досудового розслідування, ні судом не були спростовані. Вказує, що у справі відсутній будь-який документ, який би підтверджував, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказує на суперечність у показах потерпілого та свідків, які наголошували, що потерпілому було нанесено лише 1 удар і обставинами, викладеними в обвинувальному акті, оскільки згідно висновку експертизи, отримані тілесні ушкодження були заподіяні нанесенням не менше 4 ударів рукою в область голови. На думку сторони захисту суд упереджено віднісся до показів ОСОБА_10 , якими повністю спростовуються обставини викладені в обвинувальному акті та не взяв їх до уваги, в той час, як покази дружини і доньки потерпілого було визнано допустимими. Стосовно показів свідка ОСОБА_11 зазначає, що його покази є не щирими та залежними, оскільки він сам знаходиться під слідством.

Вказує, що з отриманих в порядку міждержавної правової допомоги з Республіки Білорусь медичних документів вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 тілесні ушкодження були отримані 16 липня 2017 року, тобто через 5 днів після дати зазначеної в обвинувальному акті та вироку суду. Зазначає, що цивільним позивачем взагалі не надано розрахунку та невмотивовано з яких підстав він виходив визначаючи розмір нібито заподіяної шкоди.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 свою винність у вчиненні злочину не визнав та показав, що потерпілого ОСОБА_9 він знає тривалий час і між ними не існувало неприязних відносин. 21.07.2017 року, приблизно з 17 до 21 години, обвинувачений разом з товаришами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , відпочивали на лісовому озері, де вживали самогон, а потім на автомобілі ІЖ-2715 під керуванням ОСОБА_7 повернулися в с.Грибова Рудня до будинку АДРЕСА_3 , яким користується обвинувачений і який знаходиться поряд з будинком ОСОБА_9 . Під`їхавши до свого двору ОСОБА_7 залишив товаришів в автомобілі, а сам пішов до подвір`я. ОСОБА_7 чув, як між ОСОБА_13 та сином ОСОБА_9 розпочався словесний конфлікт, котрий перейшов у штовханину, до якої приєдналося декілька чоловіків що вийшли із двору ОСОБА_9 і хтось із них ударив ОСОБА_13 в обличчя. З метою залагодити ситуацію ОСОБА_7 підійшов до чоловіків, однак його відтіснили, збили з ніг та нанесли декілька ударів, спричинивши тілесні ушкодження. Почувши крики, на місце події прибула матір ОСОБА_7 , а потім до обвинуваченого підійшов ОСОБА_9 і став його заспокоювати, взяв руками за одяг, а обвинувачений руками відштовхнув від себе потерпілого. Потім матір обвинуваченого, разом з ОСОБА_12 , забрали ОСОБА_7 до його двору і слідом за ними зайшов ОСОБА_9 , який знову взяв руками обвинуваченого за одяг, а ОСОБА_7 повторно відштовхнув від себе потерпілого.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення зазначивши, що він двічі штовхнув потерпілого, але не бив його.

Попри невизнання обвинуваченим вини, його вина в повній мірі підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Зокрема, із пояснень потерпілого ОСОБА_9 в суді першої інстанції вбачається, що він тривалий час знає ОСОБА_7 і вони перебували в добросусідських відносинах. Близько 21 години 21.07.2017 року, коли потерпілий із членами своєї сім`ї та знайомими перебували у дворі і побачили, як до свого будинку на автомобілі «ІЖ» під`їхав ОСОБА_7 з двома товаришами. Після цього потерпілий почув і побачив, як ОСОБА_7 з невідомих причин, не контролюючи себе, виявляючи агресивну поведінку, тримаючи в руках біту, вибіг на проїзну частину вулиці, яка веде до комплексу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і став кидатись на проїжджаючі автомобілі, перешкоджаючи їх руху. ОСОБА_9 словесно заспокоював ОСОБА_7 та разом з присутніми відібрав у обвинуваченого біту. ОСОБА_9 намагався словесно заспокоїти ОСОБА_7 , на що останній не реагував і через деякий час, стоячи навпроти потерпілого, зненацька, кулаком руки наніс потерпілому удар в область обличчя, а саме щелепи. Від отриманого удару ОСОБА_9 втратив свідомість ще перебуваючи у положенні вертикально стоячи, і про подальший перебіг подій дізнався лише зі слів очевидців цього конфлікту. Уу ОСОБА_9 від удару були вибиті власні зуби, на яких були вдягнуті коронки, а в подальшому стан його здоров`я поступово погіршувався до ступеню оніміння кінцівок та часткової втрати ними своїх функцій. Через погіршення стану здоров`я, у вересні 2017 року ОСОБА_9 звернувся до Гомельської обласної лікарні, де в екстреному порядку був прооперований з приводу гематоми головного мозку. В лютому 2018 року потерпілий проходив вже планову операцію з приводу перенесеної внутрішньочерепної травми.

Такі показання потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин справи узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , яка була безпосереднім очевидцем подій та надала аналогічні пояснення, зазначивши, що бачила, як її чоловік стояв на узбіччі віч-на-віч з ОСОБА_7 і словесно його заспокоював, а відволікшись на деякий час, свідок побачила, що потерпілий вже лежав на спині, був без свідомості, а з рота у нього текла кров.

Такі самі покази стосовно обставин подій 21.07.2017 року надала і свідок ОСОБА_9 , яка є падчеркою потерпілого. Остання зазначала, що бачила як ОСОБА_7 наніс потерпілому удар кулаком в обличчя, від якого останній впав спиною назад не землю. В цей момент свідок знаходилась на відстані 1,5 м від потерпілого. Наблизившись до вітчима свідок побачила, що останній знаходиться у непритомному стані, і в нього з рота і вуха тече кров.

Свідок ОСОБА_11 показав, що він разом з ОСОБА_7 та ще одним товаришем обвинуваченого на ім`я ОСОБА_12 , на автомобілі ОСОБА_7 , поїхали відпочивати на озеро, де в період часу приблизно з 15 до 19 години, вжили 1,5-2 л. самогону кожний у рівній кількості. В подальшому, коли вони поверталися до с.Грибова Рудня ОСОБА_7 , знаходячись за кермом, не впорався з керуванням, зачепив дерево. Коли вони прибули до домоволодіння ОСОБА_7 останній, під впливом вжитого спиртного та будучи розлюченим внаслідок пошкодження автомобіля, взяв десь сокиру і став кидатись із нею на проїжджаючі транспортні засоби. ОСОБА_11 побоявся підходити до обвинуваченого. ОСОБА_9 в присутності свідка заспокоював ОСОБА_7 і забирав його з проїзної частини. Також в присутності ОСОБА_11 обвинувачений наніс кулаком правої руки два удари ОСОБА_9 в обличчя, внаслідок чого потерпілий упав та знаходився без свідомості, а хтось із присутніх викликав швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_15 , також підтвердила, що ОСОБА_7 , перебуваючи в неадекватному стані, з сокирою в руках бігав по проїзній частині і кричав, що всіх повбиває, перешкоджав руху транспортних засобів. Також свідок зазначила, що бачила і чула, як ОСОБА_9 словесно заспокоював ОСОБА_7 , але обвинувачений не реагував і забіг до свого двору. Через деякий час свідок почула, як діти ОСОБА_9 кричали, що вбито їхнього батька і вона підбігла на крики і побачила, що біля двору ОСОБА_7 лежав потерпілий без свідомості, а з його вуха і рота йшла кров.

Крім показів цих свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується і іншими доказами.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 640 від 25.07.2017 року у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді травматичної екстракції 41, 42, 31, 32 зубів; травматичного періодонтиту 33 та 22 зубів; крововиливу та саден слизової нижньої губи, альвеолярного паростка нижньої щелепи; синця та забиття м`яких тканин лівої підщелепної ділянки та лівої щоки, котрі в сукупності, як наслідок одного травматичного процесу, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою стійкої втрати працездатності менш ніж на одну третину (10%), а також садна лівої вушної раковини які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, індивідуальні ознаки яких не визначились, в тому числі і в результаті нанесення ударів руками (кулаками рук) по механізму удару та тертя і по давності утворення можуть відповідати 21.07.2017 року. Виходячи з кількості ушкоджень виявлених у ОСОБА_9 , їх характеру та розташування, можливо припустити, що він міг піддаватися впливу не менше 4 травмуючих дій.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 47 від 31.01.2018 року призначеної з ініціативи сторони захисту, підтверджено наявність у ОСОБА_9 травматичної екстракції 41, 42, 31, 32 зубів, травматичного періодонтиту 33 та 22 зубів, крововиливу та саден слизової нижньої губи, альвеолярного паростка нижньої щелепи, синця та забиття м`яких тканин лівої підщелепної ділянки та лівої щоки, саден лівої вушної раковини. За змістом цього висновку не виявлено даних, які б вказували на те, що втрачені потерпілим зуби були штучними імплантати або протезами. Крім того, експертом досліджувався виписний епікриз № 02/17/07697 по факту перебування ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Гомельської обласної клінічної лікарні з приводу травматичного субдурального крововиливу та здавлення головного мозку хронічною субдуральною гематомою травматичного ґенезу, однак клопотання експерта від 19.01.2018 року про надання медичних карт стаціонарного і амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_9 , а також рентгенограм, виконано не було.

Під час судового розгляду справи експерт ОСОБА_16 підтвердила висновки викладені нею у експертизах № 640 від 25.07.2017 року та № 47 від 31.01.2018 року, роз`яснивши, що під час проведення первинної експертизи вона безпосередньо оглядала ОСОБА_9 та з урахуванням консультативного висновку лікаря стоматолога, встановила, що у потерпілого було вибито чотири зуба, що серед іншого характеризувалось наявністю в лунках фібрину, тобто згорнутої крові, характерної для ран на стадії загоєння. Під час проведення додаткової судово-медичної експертизи огляд потерпілого не вимагався, а припущення про те, що у ОСОБА_9 були вибиті імплантати, не підтвердилось.

Таким чином, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 . ОСОБА_15 , які в повній мірі узгоджуються між собою, висновками експертиз та іншими доказами, які обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню ОСОБА_9 за ознаками стійкої втрати працездатності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 з приводу недоведеності того факту, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, адже наведене спростовується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який зазначав, що він разом з товаришами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 відпочивали на лісовому озері, де вживали самогон. Також даний факт у своїх показах підтверджував і свідок ОСОБА_11 , який зазначав, що відпочиваючи на озері разом з обвинуваченим та знайомим ОСОБА_12 вжили 1,5-2 л самогону кожний у рівній кількості.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 з приводу того, що пояснення потерпілого та свідків суперечать обставинам викладеним в обвинувальному акті та висновку експертизи. Так, аналізуючи наведені матеріали справи та пояснення усіх свідків у сукупності достовірно встановлено причинний зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які спричинили останньому стійку втрату працездатності. Стосовно кількості травматичних впливів, які зазнав ОСОБА_9 , то у висновку експертизи зазначено: «…можливо припустити, що ОСОБА_9 міг піддаватися впливу не менше 4 травмуючих дій.» Тобто зазначене ніяким чином не суперечить наданим по справі та дослідженим у судовому засіданні показанням потерпілого та свідків, оскільки експерт у своєму висновку лише припускає можливу кількість нанесених ударів, а не достовірно стверджує.

Також під час розгляду справи місцевий суд цілком обґрунтовано поставився до показів свідка ОСОБА_10 критично, адже вони суперечать усім іншим доказам по справі і на думку суду спрямовані на уникнення відповідальності обвинуваченим ОСОБА_7 , в той час як покази ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , які є дружиною та дочкою потерпілого є послідовними і логічними, а також підтверджуються показами інших свідків, потерпілого та іншими доказами по справі.

Безпідставними є і доводи апелянта, щодо того, що в наданих медичних документах зазначено, що тілесні ушкодження у вигляді субдуральної гематоми могли бути заподіяні 26 липня 2017 року, а не 21 липня, як вказано в обвинуваченні. Як пояснив потерпілий ці дані були зазначені з його слів і за станом здоров`я він міг не вірно їх вказати. Крім того, ці тілесні ушкодження, про які зазначено у медичних документах не вказані в обвинуваченні.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, негативну характеристику за місцем періодичного проживання ОСОБА_7 , в с.Грибова Рудня Ріпкинського району зокрема те, що на нього неодноразово надходили скарги на неадекватну та агресивну поведінку по відношенню до оточуючих, те, що умисний злочин обвинувачений вчинив щодо особи похилого віку, також, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність пом`якшуючих обставин, досудову доповідь органу пробації, з якої вбачається висока ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та високий рівень його небезпеки як для суспільства в цілому, так і для окремих осіб та необхідність, ізоляції від суспільства, позицію потерпілого.

Також судом враховано і те, що в силу ст.89 КК України ОСОБА_7 є не судимим, один раз притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом незареєстрованим у встановленому порядку. В судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_7 пояснив, що на момент розгляду справи він позбавлений судом права керування транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.122 КК України є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості задоволення цивільного позову, поданого потерпілим ОСОБА_9 .

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_9 витрати на лікування документально не підтверджено, а тому судом обґрунтовано цивільний позов в цій частині залишено без задоволення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних страждань потерпілого, характер вимушених змін у його повсякденному житті, ступінь вини обвинуваченого і враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції у розмірі 32800 гривень є цілком адекватним стражданням потерпілого ОСОБА_9 , який є особою похилого віку, здійснює догляд за сином з інвалідністю.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 , які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4