Справа № 347/3/19
Номер провадження 1-кп/348/195/19
УХВАЛА

04 січня 2019 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000920 за обвинувальним актом від 02.01.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 396 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 396 КК України, відповідає вимогам КПК України і не підлягає поверненню прокурору.

20.12.2018 р. обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08.01.2019 р. включно.

04.01.2019 року суд призначив підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд кримінального провадження, вважає, що обвинувальний акт складений з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Також прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, оскільки такий закінчується 08.01.2019 року, з огляду на те, що надалі є обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків по іншому кримінальному провадженні, вчиняти інші злочини.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечили проти призначення судового розгляду, однак заперечили проти продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме не доведено, що обвинуваченим здійснювався незаконний сплив на свідків та потерпілого по іншому кримінальному провадженні, та що він може переховуватись від суду чи вчиняти інші злочини, оскільки обвинувачений на досудовому слідстві давав послідовні показання. Обвинувачений зазначив, що жодного наміру ухилятись від суду, впливати на потерпілого та свідків по іншому кримінальному провадженні, чи вчиняти інші злочини, у нього немає. Крім того вказав, що він має на утриманні неповнолітню дитину, є приватним підприємцем, проживає з батьками, його матір є інвалідом. Тому продовження йому строку тримання під вартою поставить його сім`ю в складне матеріальне становище. Просять змінити обвинуваченому запобіжних захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав:

Кримінальне провадження підсудне Надвірнянському районному суду.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 13 ст. 314 КПК України, судом не встановлено. Сторони кримінального провадження клопотань не заявили.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, який затверджений прокурором.

За таких обставин є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

З врахуванням думки учасників, та вимог КПК України, судовий розгляд провести у відкритому судовому засіданні.

Також, згідно вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Крім того, ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 закінчується 08.01.2019 року.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 396 КК України, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та передбачають покарання у виді арешту на строк до трьох місяців або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

В силу ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно із положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Приймаючи рішення про можливість продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд приймає до уваги, що відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Преценденте право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

-ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /дело Stogmuller против Austria/;

-ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання віправленню правосуддя /дело Stogmuller против Austria/;

-ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /дело Matznetter против Austria/;

-ризик, що особа порушить громадський порядок /дело Letellier против France/.

Тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невиновності, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судебное решение от 26 января 1993 года § 30/.

Ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, суд вважає частково обгрунтованим, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може ухилятись від явки до суду. При цьому суд приймає до уваги тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який має постійне місце реєстрації, має на утриманні неповнолітню дитину, займається підприємницькою діяльністю, тобто має міцні соціальні зв`язки. Також суд приймає до уваги суспільний інтерес злочинів, однак сама обставина притягнення до кримінальної відповідальності не може бути достатньою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може вчиняти інші злочини, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, є соціально адаптований. Тому суд вважає, що в судовому засіданні не доведено навність даного ризику.

Також прокурором не доведено наявність ризику впливу на потерпілого, оскільки згідного обвинувального акту у даному кримінальному провадженні потерпілі відсутні, а можливість впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого по іншому кримінальному провадженні, прокурором не доведена.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, не може бути застосовано до обвинуваченого, так як з урахуванням особи обвинуваченого, обставин справи до нього може бути застосовані інші запобіжні заходи, достатні для запобігання ризиків, вказаних в клопотанні.

Крім цього, суд вважає, що при розгляді клопотання, прокурором не доведено наявність достатніх підстав, передбачених п. 3 ст. 194 КПК України, а саме неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, зазначених у клопотанні.

Для запобігання встановлених ризикам суд вважає можливим змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.
Суд, зваживши всі обставини справи, вважає саме такий запобіжний захід для обвинуваченого найбільш об`єктивним, розумним, співмірним, та таким, що не становитиме для підозрюваного надмірний тягар.
Також суд вважає необхідним покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 314-1, п. 6 ч. 3 ст. 314 КПК України суд також вважає за необхідне доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого, роз`яснивши, в силу ч. 4 ст. 42 КПК України, обвинуваченому його право брати участь у підготовці досудової доповіді шляхом надання необхідної інформації представнику персоналу органу пробації або відмовитись від такої участі.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314-317, 369 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Призначити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000920 за обвинувальним актом від 02.01.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 396 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (м. Надвірна, вул. Мазепи № 35, Івано-Франківської області) на 14 січня 2019 року о 10:00.

Кримінальне провадження розглядати одноособово.

Про час розгляду справи повідомити учасників процесу.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 днів, тобто до 04 березня 2019 року, заборонивши цілодобово залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора, суду.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі судового засідання негайно.

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

-повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України і в`їзд в Україну, зобов`язавши Управління ДМС України у Рівненській області прийняти відповідний паспорт на зберігання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, за необхідності використовувати електронні засоби контролю.

Порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування більш суворішого запобіжного заходу.

Доручити представнику персоналу Рівненського міськрайонного відділу Філії ДУ «Центр пробації» в Рівненській області в строк до 14 січня 2019 року скласти та надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.
Зобов`язати представника персоналу органу пробації невідкладно повідомляти суд про наявність або виникнення об`єктивних обставин, що унеможливлюють підготовку або своєчасне подання досудової доповіді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає..

Суддя ОСОБА_1