Номер провадження: 11-кп/785/1379/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000562, внесеному до ЄРДР 08.03.2018 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст.121 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановив:

До Київського районного суду м. Одеси надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2018 року вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 , після викладення фактичних обставин справи, фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а саме текст формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 фактично є текстом викладених фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, що є неприпустимим, в зв`язку з чим, порушено право обвинуваченого на захист, оскільки згідно встановлених обставин не зрозуміло від чого конкретно має захищатися обвинувачений, крім цього у справі відсутній потерпілий.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог КПК України, просить її скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду є необґрунтованими, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Прокурор вказує, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , згідно ст. 477 КПК України, не відноситься до кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення, в зв`язку з чим, наявність потерпілого не є обов`язковою. Також, твердження суду щодо порушення права обвинуваченого на захист, в зв`язку з тим, що обвинувачений не розуміє пред`явленого йому обвинувачення, є помилковим, так як останньому, у передбаченому законом порядку, вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та ознайомлено з матеріалами досудового розслідування відповідно до ст. 290 КПК України, про що складено відповідні розписки.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Наведені вище вимоги щодо обвинувального акту органом досудового розслідування, при його складанні дотриманні. Обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, а тому посилання суду на порушення вимог ст. 291 КПК України щодо не висунення обвинувачення, є безпідставними, оскільки обвинувачення висунуте в порядку передбаченому КПК України та сформульовано в обвинувальному акті, із зазначенням у ньому обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначених п. п. 1-4 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Апеляційний суд вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що органом досудового розслідування допущено порушення права обвинуваченого на захист, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 містить формулювання обвинувачення із зазначенням у ньому обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують та пом`якшують покарання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 надали прокурору Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 розписку про отримання копії обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, будь-які зауваження та заперечення від них не надходили, у зв`язку з чим порушень права обвинуваченого на захист з боку органу досудового розслідування апеляційний суд не вбачає.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що підставою для повернення обвинувального акту прокурору є відсутність потерпілого в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України.
Частиною 7 статті 55 КПК України передбачено, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).
Відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.
Згідно ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, в зв`язку з чим, відсутність потерпілого у кримінальному провадженні не може бути підставою для повернення обвинувального акту.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального Закону, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали районного суду та призначення нового розгляду обвинувального акту в тому ж суді в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000562, внесеному до ЄРДР 08.03.2018 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - скасувати, повернути обвинувальний акт в той же суд в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4