Справа №578/812/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/254/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 578/812/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красна Поляна Чорноморського району Автономної республіки Крим, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 15 вересня 2014 р. за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі.

02 червня 2016 року на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково від відбування покарання (невідбутий строк 10 місяців 20 днів);

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в якій вона просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання, пом`якшити призначене покарання ОСОБА_7 , шляхом застосування до нього положення ст. 75 КК України або обрати більш м`який вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, застосувавши ст. 69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в розмірі 296,61 грн.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає, що при призначенні виду і розміру покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст.ст. 65, 69, 75 КК України, оскільки, на її думку, у даному кримінальному провадженні наявні підстави для призначення покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, а також іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.

При цьому, посилається на не врахування судом в повному обсязі обставин, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини обвинуваченим, добровільне відшкодування завданих збитків, які є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також безпідставно не визнано судом, як пом`якшуючими покарання обставини, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, які були встановлені під час досудового розслідування. Не звернуто уваги суду на предмет злочинного посягання, відсутність матеріальних та моральних претензій з боку потерпілого, факт повернення викраденого майна.

Згідно з вироком, 05 серпня 2017 року близько 20 години., ОСОБА_7 з метою особистого збагачення, повторно, проник на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , та з приміщення сараю демонтував та викрав дві алюмінієві ринви водостоку довжиною по 3 м. кожна, загальною вартістю 1300 грн.

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури обвинуваченого було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а його участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув вказане кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КК України, з урахуванням зазначеного вирок суду в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується.

Дії ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковані вірно.

Таким чином, колегія суддів перевіряє вирок суду, що оскаржується, лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався наведених норм права.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, є судимим за вчинення злочину проти власності; згідно висновку судово психіатричного експерта № 693 від 31.08.2017 ОСОБА_7 на момент вчинення злочину виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом на теперішній час застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує; процесуальну поведінку обвинуваченого, який ухилявся від явки на виклик суду та був підданий приводу; обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання своєї вини, добровільне відшкодування завданих збитків, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також судом першої інстанції було враховано думку потерпілого, який щодо призначення ОСОБА_7 покарання покладався на розсуд суду ( а.п. 26).

З урахуванням викладеного, а також те, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, продовжує скоювати кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначив покарання в межах санкції 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, тобто в мінімальному розмірі.

Призначене ОСОБА_7 покарання, на переконання колегії суддів, за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів захисника про застосування до обвинуваченого положень статей 69 КК України, то вони не є необґрунтовані та не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до положень ст.69 КК України та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 із змінами, - призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч.1 ст.69 КК є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: а) наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Отже, застосування ст. 69 КК України можливе за наявності лише двох, зазначених у цій нормі підстав, у їх єдності та сукупності.

Судом першої інстанції встановлені обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання своєї вини та добровільне відшкодування завданих збитків, але разом з тим у справі відсутні дані, які позитивно характеризують особу винного і тим самим виключають можливість припустити, що призначення більш м`якого покарання здатне забезпечити його виправлення, тому застосування ст. 69 КК України є неприпустимим.

За цих підстав, не є слушними посилання захисника на те, що судом не враховано ще дві обставини, які пом`якшують покарання та є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають можливість застосувати до ОСОБА_11 міру покарання, не пов`язану з реальним позбавленням волі,.

Колегія суддів також не вбачає підстав, які б вказували про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України й свідчили б про можливість його виправлення без відбування покарання у місцях позбавлення волі.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, у апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку колегією суддів не встановлено, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4