УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/16240/18

Провадження №: 1-кс/755/5879/18

"01" листопада 2018 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2018 за № 0009764, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках цього провадження,у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у ньому та необхідністю встановлення обставин визначених ст.ст. 2, 91 КПК України при наявності на передумов визначених ст.ст. 132, 170 того ж Кодексу.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження
Слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві розслідується кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0009764 від 23.10.2018 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 22.10.2018 року приблизно о 20:40 год. працівники поліції за адресою: м. Київ, вул. Русанівська Набережна, 4 зупинили автомобіль марки Opel Zafira, синього кольору, з прикріпленими реєстраційними знаками НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . В ході перевірки документів, ОСОБА_5 предявив працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Під час перевірки даних документів, працівниками поліції було встановлено, що відомості, які вказані в наданому свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не відповідають відомостям, що внесені до спеціальних баз МВС України. А саме, у наданому свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено номер кузова НОМЕР_2 , який на території України не реєструвався.

Крім того, у працівників поліції під час перевірки документів виникли сумніви у дійсності наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме неоригінальний бланк, дані у свідоцтві нанесені кустарним способом.

Після цього, в ході огляду місця події від 22.10.2018 року за адресою м. Київ, вул. Русанівська Набережна, 4 було вилучено автомобіль марки Opel Zafira, синього кольору, з прикріпленими реєстраційними знаками НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключ з брелком.

Таким чином, вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено серію НОМЕР_3 , марка Opel; модель Zafira; реєстраційний номер НОМЕР_1 ; номер кузова НОМЕР_2 , компетентними органами, а саме територіальними підрозділами Регіонального сервісного центру МВС України не видавалось та є підробленим, а вилучений автомобіль на території Українине реєструвався.

Відповідно до ст. 37 (підстави для заборони експлуатації транспортних засобів) Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно ч. 9 розділу 1 (Загальні положення) Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби №1118 від 17.11.2005 року не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ номер кузова (або ідентифікаційний номер), шасі (рами) чи двигуна якого знищено, підроблено або який не відповідає запису в реєстраційних документах.

Зважаючи на вищевказане, можна дійти висновку, що після проведення всіх необхідних експертних досліджень на стадії досудового розслідування, буде встановлено, що вилучений під час огляду місця події від 22.10.2018 року транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є забороненим для обігу на території України та є предметом вчинення кримінального правопорушення.
Вилучене майно 22.10.2018 року в ході огляду місця події, а саме: автомобіль марки Opel Zafira, синього кольору, з прикріпленими реєстраційними знаками НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключ з брелком визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, з огляду на, що заявник просить накласти на них арешт у порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Позиція сторін

Сторони у судове засідання не прибули, однак, ураховуючи норми ст.ст. 22, 26, 172 КПК України, слідчий суддя уважає за можливе розглянути це клопотання у їх відсутність.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, при накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Тотожного висновку дійшов і апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 30.05.2017 у справі №752/4897/17 указавши, що при арешті майна з підстави визначеної п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом та у справі № 757/54015/17-к (ухвала від 11.10.2017), а саме зауваживши, що наявність постанови про визнання майна, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт, речовими доказами у кримінальному провадженні, не встановлює обов`язок слідчого судді або суду у накладенні арешту на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Дана позиція суду апеляційної інстанції ураховується слідчим суддею, у світлі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з метою однакового застосування всіма судами кримінального процесуального законодавства та уникнення неоднозначного тлумачення норм права.

При цьому,в силу положень частин 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо надання тимчасового доступу (п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються, а не просто вказати їх.

Тобто, посилаючись на певну підстав, як дійсну для арешту майна, автор звернення має довести її реальну наявність, у світлі норм ст.ст. 22, 26, 132 КПК України.

У цій ситуації, сторона обвинувачення указує, що «… зважаючи на вищевказане, можна дійти висновку, що після проведення всіх необхідних експертних досліджень на стадії досудового розслідування, буде встановлено, що вилучений під час огляду місця події від 22.10.2018 року транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є забороненим для обігу на території України та є предметом вчинення кримінального правопорушення...», тобто висуває припущення, що щось у майбутньому буде з`ясовано, але, виникає питання, а що буде, якщо таки не буде встановлено ? Суд не може ухвалювати рішення про застосування заходу забезпечення кримінального провадження на авось.

Тим самим, цю обставину заявники просто указують у клопотанні, але не подають слідчому судді докази на підтвердження цієї обставини.

ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

У ході судового розгляду установлено, що доводи викладені у клопотанні носять характер припущень.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на, що саме з цієї передумови слідчий суддя уважає за доречне відмовити у задоволенні такого клопотання.

Також, слідчий суддя, не убачає підстав, у порядку ч. 3 ст. 173 КПК України, яка регламентує, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна, примати судове рішення про вчинення цієї дії, так як сам власник з дотриманням критерію «поза розумним сумнівом» установлений не був.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя постановив:

у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2018 за № 0009764, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1