Справа №578/565/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/133/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 01 серпня 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Думівка Краснопільського району Сумської області, громадянина України, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не одноразово судимого, останнього разу

- 08.07.2015 р Великописарівським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст.69 КК України до1 року 6 місяців позбавлення волі, 18.09.2017 року звільненого по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просив вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити в сторону пом`якшення призначеного йому покарання, а саме просив, застосувавши ст.ст. 69, 75 КК України, визначити покарання нижче за нижчу межу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому за цим законом покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 429 грн. витрат на залучення експерта.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_7 наголошував на порушенні судом вимог ст. 65 КК України, оскільки призначення його підзахисному покарання відбулося без повного врахування всіх пом`якшуючих покарання обставин та особи обвинуваченого.

Просив, колегію суддів звернути увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, не заперечив проти проведення судового розгляду справи в порядку ст. 349 КПК України, потерпіла претензій до нього немала, з цивільним позовом до нього не зверталась та в ході винесення вироку не наполягала на призначенні ОСОБА_8 суворої міри покарання, зокрема яка була б пов`язана із позбавленням його волі.

З огляду на викладене, захисник просив вирок суду, в частині призначення ОСОБА_8 покарання, змінити та призначити останньому покарання, яке б не було пов`язане із ізоляцією його від суспільства.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 12.03.2018 року, близько 20.00 год. знаходився неподалік будинку АДРЕСА_2 . Достовірно знаючи, що у вказаному будинку тривалий час ніхто не проживає та, передбачаючи, що в ньому може перебувати цінне майно, у останнього виник умисел на вчинення таємного викрадення вказаного майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 підійшов до паркану вказаного будинку. Пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, останній переліз через паркан та обійшов будинок зі сторони городньої ділянки, де відкрив запірний пристрій хвіртки двору та проник на територію домоволодіння. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 підійшов до вікна зі сторони входу до будинку та ліктем руки вибив скло рами вікна, після чого через утворений отвір проник всередину будинку звідки викрав лічильник холодної води з маркуванням № 265307, вартістю 323,00 грн., та зворотній клапан до нього, вартістю 21,62 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 344, 62 грн. З місця події ОСОБА_8 зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Наступного дня, 13.03.2018 року, близько 14.00 год. ОСОБА_8 перебував по вул. Вишнева в с.Чернеччина Краснопільського району Сумської області у власних справах та у нього повторно виник умисел на вчинення крадіжки з домоволодіння АДРЕСА_3 свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 підійшов до паркану будинку АДРЕСА_2 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, останній переліз через паркан та обійшов будинок зі сторони городньої ділянки, де відкрив запірний пристрій хвіртки двору та проник на територію домоволодіння. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 підійшов до вікна зі сторони входу до будинку та проник через утворений ним раніше отвір всередину будинку та викрав із нього плиту на грубу опалення розміром 70х40 см, вартістю 625,00 грн., плиту на грубу опалення розміром 59х35 см, вартістю, 181,67 грн., а також інші речі які для потерпілої ОСОБА_9 матеріальної цінності не становлять, а саме: плиту на грубу опалення розміром 70х40 см., лист металу з нержавіючої сталі, 2 кутника металевих та 3 металевих пластини. Загальна сума спричинених потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків склала 806,67 грн. З місця події ОСОБА_8 зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили оскаржуваний вирок суду змінити в сторону пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, думку прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 заперечила та просила вироку суду залишити без зміни, а вимоги апеляційної скарги захисника без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням до житла, є правильною.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого, він не згодний з призначеним видом та мірою покарання ОСОБА_8 , оскільки вважає його занадто суворим.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, вказаних вимог закону суд дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену судимість, вчинення ним злочину через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, тобто на шлях виправлення не став, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Судом також враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодовування завданих злочином збитків шляхом повернення викраденого майна. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого за вчинення злочину, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги думку прокурора щодо виду та міри покарання, та думку потерпілої, викладену в її письмовій заяві, яка щодо міри покарання покладається на розсуд суду, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мала, суд дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в ізоляції його від суспільства з призначенням йому покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі. Підстав для застосування ст.ст. 75, 69 КК України суд першої інстанції не вбачав.

Таким чином, покарання, призначене ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України в мінімальних межах санкції вказаної статті, відповідає вимогам закону та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання та визначення йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст. 185 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, шляхом застосування ст. 69 КК України, як того просить в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в яких він просив колегію суддів пом`якшити його підзахисному покарання врахувавши ряд обставин, зокрема повне визнання ОСОБА_8 своєї вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення негативних наслідків свого протиправного діяння, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі вказані захисником обставини виступали предметом оцінки суду першої інстанції та були враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Також відмовляючи захиснику в задоволенні його апеляційних вимог щодо застосування, при призначенні покарання ОСОБА_8 , ст.69 та 75 КК України, колегія суддів враховує ще і ті обставини, що ОСОБА_8 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, і до нього, при призначенні покарання, судами застосовувались як ст.69 КК України так і ст.75 КК України. Однак він жодних висновків для себе не робив, і незважаючи , що суди вбачали підстави для виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, чи призначали йому більш м`яке покарання ніж визначено законом, таку довіру суду він не виправдав.

Враховуючи викладене, призначене судом першої інстанції покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_8 .

Наведені в апеляційні скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 01 серпня 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4