Провадження № 1-кп/243/82/2018
Справа № 243/9975/16-к
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2018 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

законного представника потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

психолога ОСОБА_11

представників органу опіки та піклування ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0002862 від 01 жовтня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, не працюючого, холостого, дітей не має, із неповною середньою освітою, який працює підсобним робочим ПП « ОСОБА_14 », зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ІНПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2016 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_5 прийшов на територію недобудованої будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , для зустрічі з раніше відомою йому малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою реалізації протиправного умислу, спрямованого на вчинення розпусних дій відносно ОСОБА_8 .
В цей же день, приблизно о 14 годині 50 хвилин на територію недобудованої будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , прийшла малолітня ОСОБА_8 разом із малолітніми ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Після зустрічі на території недобудованої будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , неповнолітній ОСОБА_5 разом із малолітніми ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 почали прогулюватись по території цієї недобудованої будівлі, під час прогулянки неповнолітній ОСОБА_5 неодноразово пропонував малолітній ОСОБА_8 вступити з ним в статеві відносини неприродним шляхом, а саме шляхом орогенітального контакту, чим здійснив схиляння малолітньої ОСОБА_8 до вчинення сексуальних дій між ними.
22 вересня 2016 року, приблизно в 15 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_5 з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_8 , разом із малолітньою ОСОБА_8 відійшли від малолітніх ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до сходової площадки 2 поверху зазначеної будівлі, після чого, залишившись на одинці, ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_8 , розуміючи протиправний характер свого діяння, завідомо знаючи, що малолітня ОСОБА_8 не досягла 16-річного віку, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди нормальному моральному становленні малолітньої особи, неповнолітній ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_8 , а саме вступив з нею у статеві зносини неприродним шляхом, а саме шляхом орогенітального контакту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України визнав повністю, суду пояснив що він познайомився із ОСОБА_17 у соціальній мережі, знає що вона навчається у середній школі і є малолітня. Раніше вони не зустрічалися, про зустріч домовилися шляхом надсилання СМС-повідомлень. Під час перших спілкувань він повідомив ОСОБА_18 про те, щоб він допустив її до кола своїх електронних друзів треба вступити з ним в орогенітальний контакт, на що ОСОБА_19 погодилася. Він просив ОСОБА_19 дати характеристику ОСОБА_18 , та її охарактеризувала як дівчину легкого поводження. Він до двору будинку, де мешкає ОСОБА_18 не заходив, на зустріч ОСОБА_18 прийшла з двома дівчинками ОСОБА_20 та незнайомою йому ОСОБА_21 . Раніше він сам просив прийти на цю зустріч ОСОБА_20 та зняти на відео коли він буде вступати з ОСОБА_18 в орогенітальний контакт. Гримайло на зустріч покликала також і ОСОБА_22 . Вони стали гуляти у напівзруйнованому будинку, де він запропонував ОСОБА_18 вступити з ним в статеві зносини неприродним шляхом, здійснити орогенітальний контакт, він просив декілька разів, так, як ОСОБА_18 відмовлялась, але потім погодилася. Він ніяким чином не погрожував ОСОБА_18 , не вчиняв стосовно її насильства, ОСОБА_18 втупила з ним в орогенітальний контакт добровільно. Вони з ОСОБА_18 усамітнилися в якомусь приміщенні на другому поверсі напівзруйнованого будинку, де вступили в орогенітальний контакт. В той час, коли ОСОБА_18 вступала з ним в орогенітальний контакт, він побачив, як ОСОБА_19 записала ці дії на мобільний телефон, після того, як ОСОБА_19 закінчила робити запис, він сам добровільно припинив орогенітальний контакт з ОСОБА_18 , після чого ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 пішли з цього будинку. Він через декілька хвилин пішов за дівчинками, наздогнав їх. Потім ОСОБА_18 пішла додому, а він з ОСОБА_19 та ОСОБА_22 залишився біля будинку енерготехнікуму. Він розуміє, що відео зйомка розбещення ним ОСОБА_18 принижує її гідність, зйомка проводилася таємно від ОСОБА_18 , але він знав що зйомка здійснюється. Він відео не розповсюджував, але передивився, на запису можливо впізнати ОСОБА_17 . Зараз він жалкує за вчинене, з кінця грудня 2016р. він зареєстрований як працівник у батька приватного підприємця.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що 22.09.2016 року приблизно в 14 год. 20 хв. 14 год. 30 хв. вона йшла додому зі школи, підійшла й своєму під`їзду та побачила, що на лавці біля під`їзду сидить раніше їй незнайомий хлопець, як вона потім дізналася, це був ОСОБА_23 . В той час, коли вона почала відкривати двері під`їзду, ОСОБА_14 підбіг до неї, взяв її на руки та відніс близько 300 м. до напівзруйнованого будинку, де сказав їй залізти на другий поверх. Під час того, як ОСОБА_24 ніс її на плечі, вона нікого з інших осіб не бачила. На її тілі слідів від того, як ОСОБА_14 тягнув її, не залишилося. Коли вони залізли на другий поверх напівзруйнованого будинку ОСОБА_24 сказав їй пройти до кімнати будинку. В руках у ОСОБА_14 була цеглина, а сам він був у нетверезому стані. ОСОБА_14 примусив її стати навколішки, зняв з себе штани та примусив її зробити їй мінет, після чого викинув цеглину. В той час, коли ОСОБА_14 здійснював з нею орогенітальний контакт, який тривав близько 10-15 хвилин, вона почула голос ОСОБА_20 , яка їй сказала що вона може уходити і те, що її шукає бабуся. ОСОБА_25 в недобудованій будівлі не бачила. ОСОБА_25 сиділа на сходинках біля енерготехнікому. ОСОБА_14 відштовхнув її, вона пішла з будинку. Після того, як ОСОБА_14 її відпустив, вона пришла додому, де зачинилася у ванній кімнаті і плакала, потім вона лягла спати. Бабусі вона нічого не казала. В школі ОСОБА_19 показувала усім бажаючим відеозапис того, як ОСОБА_14 вступав з нею у орогенітальний контакт, в подальшому вона сама бачила відеозапис цього. Крім того зазначила, що викладені в обвинувальному акті обставини не відповідають дійсності, а саме те що в той день коли було знято відео, вона не приходила до недобудови разом із ОСОБА_20 та ОСОБА_25 . Оскільки до недобудови її приніс на руках обвинувачений ОСОБА_23 .
Допитана у судовому засіданні законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 суду пояснила, що 28.09.2016 року близько 12 год. 50 хв. їй зателефонувала директор школи де навчалася її підопічна ОСОБА_8 . ОСОБА_26 та запропонувала прийти до школи. У школі ОСОБА_26 їй з близької відстані показала відеозапис, на якому видно як ОСОБА_8 стоїть навколішки перед хлопцем та рухає головою. В її присутності ОСОБА_26 викликала ОСОБА_20 та стала той казати, що відеозапис потрібно вилучити. Потім її з ОСОБА_8 було направлено до психолога. ОСОБА_26 казала, що треба розібратися самим. Відразу після того як все трапилося вона перевела ОСОБА_27 до іншої школи, оскільки однолітки та старшокласники знущалися та ображали її. Потім звернулася до поліції, де написала заяву про притягнення ОСОБА_24 до відповідальності. Коли вони пішли до слідчого, то слідчий ОСОБА_28 навмисно зменшив та затемнив відео, щоб було все зроблено на користь обвинуваченого. Проте до прокуратури чи поліції про змінення доказів не зверталася. Згодом ОСОБА_27 розповідала їй як все відбулося насправді. В судовому засіданні ОСОБА_9 подала цивільний позов до представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення на користь ОСОБА_8 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди, зазначаючи, що діями ОСОБА_5 була принижена честь та гідність ОСОБА_8 , яка перенесла сильні душевні страждання у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, змушена була змінити місце навчання, оскільки однокласники ображали її, розповсюджували в сітях Інтернет інформацію про скоєне з нею обвинуваченим. ОСОБА_8 по теперішній час відчуває страх при зустрічі з чоловіками, наполягає на зміні місця мешкання.
Допитана у судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона знайома як з ОСОБА_5 , та і з ОСОБА_8 , з ОСОБА_5 вона стосунків не підтримує, а ОСОБА_8 це її однокласниця, яка зараз навчається в іншій школі. Від ОСОБА_5 їй відомо, що ОСОБА_24 та ОСОБА_18 познайомились по контакту (за допомогою соціальної мережі). Восени 2016 року ОСОБА_29 запросила її піти з нею на зустріч до ОСОБА_24 до недобудованої будівлі. На зустріч з ОСОБА_24 вони пішли у трьох: вона, ОСОБА_8 та їх однокласниця ОСОБА_16 . ОСОБА_25 запросила вона. Коли вони перебували біля будинку енерготехнікуму, то їй зателефонував ОСОБА_30 та запропонував пройти до розташованої неподалік недобудованої будівлі та повідомив, що він незабаром прийде до цього недобудованого будинку. Вони в трьох: вона, ОСОБА_18 та ОСОБА_22 зайшли до недобудованого будинку, після чого до цього будинку зайшов ОСОБА_24 . Після того, як до будинку зайшов ОСОБА_24 , то він та ОСОБА_18 пройшли на другий поверх будинку, де стали ходити по другому поверху та розмовляти. Вона з ОСОБА_22 також піднялися до другого поверху та залишилися в іншій кімнаті. З боку ОСОБА_24 в адресу ОСОБА_18 ані погроз, ані насильства не було. Через деякий час вони зупинилися, настала тиша. Потім вона почула стон ОСОБА_24 від сексуальної насолоди, вирішила зняти на мобільний телефон дії ОСОБА_24 та ОСОБА_18 , пройшла до дверної пройми та стала знімати на мобільний телефон ОСОБА_22 як ОСОБА_18 сиділа навколішки перед ОСОБА_24 та робила йому мінет. ОСОБА_18 стала її сварити за те, що вона знімає це на телефон, після чого вона повернула телефон ОСОБА_22 . Потім до них підійшла ОСОБА_18 і вони утрьох знов повернулися до будівлі енерготехнікуму, де їй знову зателефонував ОСОБА_24 та попросив його зачекати. Вони всі разом пішли до будівлі технікуму. Там, ОСОБА_31 зателефонувала бабуся і вона пішла до дому, а ОСОБА_24 підійшов до них з ОСОБА_22 та повідомив про те, що ОСОБА_18 зробила йому мінет. Біля енерготехнікуму вона зустріла свою подругу ОСОБА_32 та скинула їй це відео, а потім це відео розповсюдилося по школі. Чому вона здійснила відео зйомку, вона пояснити не може, її ніхто знімати не просив, ОСОБА_18 та ОСОБА_24 своєї згоди не давали. Ставлення до ОСОБА_18 до того, що трапилося змінилося після розповсюдження відеозапису.
Під час повторного допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що відео яке вона знімала тривало 10- 15 сек. Відео було знято на відстані 1-2 метри. На відео було видно стіну недобудованого будинку та ОСОБА_17 як остання стояла навприсядках перед ОСОБА_33 . У ОСОБА_34 руки були за спиною. Відео було без звуку та поганої якості. Поруч з нею стояла ОСОБА_21 .
Аналогічні пояснення свідок ОСОБА_15 надала на досудовому слідстві під час проведення 20.10.2016 року слідчого експерименту, пояснюючи що всі дії ОСОБА_8 були добровільними.
Допитана у судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що ОСОБА_17 була її однокласницею до того як перейшла до іншої школи. ОСОБА_35 до цих подій вона його не знала та не спілкувалася із ним. Восени ОСОБА_20 запропонувала їй піти до недобудованої будівлі разом із ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , на що вона погодилася. Після уроків вона разом із ОСОБА_20 та ОСОБА_17 пішли до недобудованої будівлі яка розташована біля енерготехнікуму. По дорозі до недобудованої будівлі ОСОБА_20 зателефонував ОСОБА_23 та сказав, щоб вони залазили до будинку, а він згодом підійде до них. Вони так і зробили. Після того, як до будинку зайшов ОСОБА_24 , то він привітався із ОСОБА_38 та вони всі разом пішли до центру будівлі. Потім ОСОБА_18 та ОСОБА_24 пройшли на другий поверх будинку, де стали ходити по другому поверху та розмовляти. Вона з ОСОБА_22 також піднялися до другого поверху та залишилися в іншій кімнаті.З боку ОСОБА_24 в адресу ОСОБА_18 ані погроз, ані насильства не було. ОСОБА_20 сказала їй, що хоче зняти якесь відео, а саме, що буде робите ОСОБА_39 . Через деякий час ОСОБА_20 взяла у неї телефон та пішла знімати відео. В той час ОСОБА_17 почула якийсь звук та вибігла до дівчат і почала питати навіщо вони знімають і щоб більше так не робили та повернулася до ОСОБА_24 . ЇЇ ніхто не кликав вона сама пішла до нього. Згодом вона дивилася відео яке було на її телефоні, а саме там було зображено як ОСОБА_17 робила мінет ОСОБА_40 . Коли до них повернулася ОСОБА_18 вони всі разом пішли до енерготехнікому. Після цього ОСОБА_27 хтось подзвонив і вона пішла додому. Всі інші розійшлися по домам.
Під час повторного допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що відео знімала ОСОБА_20 на її телефон. В подальшому вона дивилася це відео, воно тривало приблизно 10-12 секунд. На відео було видно як ОСОБА_17 стояла на колінах перед ОСОБА_37 . У ОСОБА_34 руки були за спиною. На відео не було видно, що ОСОБА_23 погрожував ОСОБА_17 . Відео було зі звуком, проте нічого не було чутно. Відео було поганої якості. Відео не обробляли та не змінювали. Вона скинула це відео ОСОБА_20 у контакті (соціальна мережа), а потім вона відео видалила. Крім того пояснила, що до недобудованої будівлі вони прийшли разом із ОСОБА_17 . ОСОБА_23 прийшов згодом.
ОСОБА_16 надала суду пояснення, які співпадають з поясненнями які вона давала під час досудового слідства під час проведення 20.10.2016 року слідчого експерименту.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що вона працює директором Слов`янської ЗОШ № 12 І-ІІІ ступені. Наприкінці вересня 2016 року вона дізналася про те, що стосовно учениці ОСОБА_8 по школі розповсюджуються якісь чутки. Потім вона дізналася про наявність відео, яке принижує гідність ОСОБА_18 на відеозапису якого обличчя ОСОБА_18 не видно. Вона викликала до школи опікуна ОСОБА_8 ОСОБА_9 та повідомила про це. Відео за участю ОСОБА_27 знімали її однокласниці ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Відеозапис вона дивилася разом із бабусею ОСОБА_17 . На відео було видно, що там дівчинка спиною до камери (обличчя не видно) стоїть перед особою чоловічої статі. Дівчатка розповідали, що вирішили пожартувати над ОСОБА_18 та розповсюдили цей відеозапис. Дівчата товаришували, проте їй здалося, що між ними був якийсь конфлікт. ОСОБА_41 може охарактеризувати як чуйну дитину. У ОСОБА_27 були конфліктні ситуації між однолітками. Крім того було декілька випадків порушення ОСОБА_27 дисципліни, на які одразу реагували її бабуся та дідусь. Класний керівник дівчат заборонила розповсюджувати це відео. Вважає, що як би не було відеозапису, то й не було заяви до поліції, так, як ОСОБА_18 після події яка сталося вела себе звичайним чином, а вже після розповсюдження відео стала вести себе пригнічено.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_42 пояснив суду, що він є давнім знайомим ОСОБА_43 , 22.09.2016р. він прийшов додому до ОСОБА_43 з метою позичити у того грошей, але ОСОБА_43 не було вдома і він чекав того біля будинку. Коли чекав ОСОБА_44 , то в проймі між будинками в проміжок часу від 14 год. 40 хв. до 15 год. 00 хвилин, знаходячись на відстані приблизно 25 метрів, він бачив, як незнайомий хлопець одягнутий в чорному спортивному костюмі ніс на руках дівчину, одягнуту в куртку синього кольору. Обличчя хлопця та дівчинки він не бачив, ОСОБА_17 , яка є онукою ОСОБА_45 та яку він знає, він не впізнав. Дівчинка мовчала, але ворушилася. Він не придав цьому значення. В подальшому він дізнався від ОСОБА_46 про те, що сталося з його онукою, повідомив тому про те, що він бачив. На прохання ОСОБА_45 він надав свідчення в поліції.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_45 суду пояснив, що його дружина ОСОБА_9 є опікуном малолітньої ОСОБА_8 , він відносить до ОСОБА_8 як до своєї онуки, так, як мешкають вони усі разом. Карина раніше навчалася у ЗОШ № 12 І-ІІІ ступені м. Слов`янська та скаржилася, що її принижують у школі. Він неодноразово звертався до директора школи та до класного керівника ОСОБА_27 з цього приходи, вони в свою чергу обіцяли розібратися з цим. Восени 2016 року він прийшов додому з роботи, вдома були дружина та ОСОБА_8 , яка не вийшла його зустрічати, була в своєї кімнаті за зачиненими дверима та плакала. Так, як ОСОБА_9 не знала чому ОСОБА_8 зачинилася в кімнаті, під подумав, що у ОСОБА_8 щось трапилося в школі. 30 вересня 2016 року йому зателефонувала директор школи та просила прийти до школи. Він не пішов до школи, коли повернувся додому його дружина розповіла що якийсь хлопець примусив ОСОБА_27 до орогенітального контакту. Згодом ОСОБА_27 розповідала йому подробиці події, а саме те, що ОСОБА_24 насильно приніс її до недобудованого будинку та погрожуючі застосувати насильство примусив її зробити йому мінет. Вказав, що від обвинуваченого ОСОБА_24 на мобільний телефон ОСОБА_27 приходили погрози. Крім того зазначив, що на його думку досудове слідство проводилося неякісно та поверхнево. Оскільки у справі постійно змінювалися слідчі, прокурор не бажала допитувати його свідків та перешкоджала у з`ясуванні фактичних обставин справи.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_47 суду пояснив, що з ОСОБА_17 його познайомили друзі. Обставини справи йому відомі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_48 пояснила суду, що ОСОБА_17 її колишня однокласниця. Вони навчалися разом в одному класі, дружні відносини вони не підтримували. У 2016 році вони сиділа разом із ОСОБА_17 за однією партою. Одного разу ОСОБА_27 показувала їй смс-переписку інтимного характеру з якимось хлопцем. Крім того розповіла, що її однокласниця ОСОБА_20 розповсюджувала по школі відеозапис за участю ОСОБА_17 . На якому було видно як в недобудованому будинку ОСОБА_27 робила мінет невідомому хлопцю.
Крім повного визнання ОСОБА_5 своєї вини саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України його вина доведена поясненнями допитаних безпосередньо при судовому розгляді кримінального провадження потерпілої та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_42 , ОСОБА_45 та дослідженими безпосередньо при судовому розгляді кримінального провадження наданих стороною обвинувачення доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження.
Так, відповідно до витягу з кримінального провадження № 0002862 слідує, що 01.10.2016р. внесено до ЄРДР інформація про реєстрацію заяви ОСОБА_9 про вчинення невстановленою особою 22.09.2016р. відносно малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпусних дій та відкрите кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 ч. 2 КК України (а.с. 127, т. 1).
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2016р. слідує, що 30.09.2016р. о 18 год. 30 хв. ОСОБА_9 повідомила працівників поліції Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області про вчинення невстановленою особою 22.09.2016р. розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 129, т. 1).
З висновку експерта № 494 від 01.10.2016 року слідує, що на час судово-медичного освідування малолітньої ОСОБА_8 на її тілі будь-яки об`єктивні ознаки тілесних ушкоджень не знайдені (а.с. 133, т. 1).
З протоколу огляду місця події від 03.10.2017 року з фототаблицею до нього, слідує, що в проміжок часу з 14 год. 00 хв. по 14 год. 25 хв. було оглянута територія недобудованої 2-х поверхової споруди, яка виготовлена з цегли білого кольору, яка розташована за адресою: м. Слов`янськ, вул. Калініна, буд. 3. Вхід до недобудованої будівлі розташовується із фронтальної сторони подвір`я через металеві двері, які обладнані гвинтовим замком і перебувають у відчиненому стані. В середині приміщення на момент огляду проводяться ремонтні роботи, перебувають цегла та пісок. Дверні пройми дверей не мають, праворуч від стіни є сходова площадка на другий поверх, де розташована сходова площадка, яка не обладнана запираючими пристроями. На другому поверсі праворуч від стіни розташований дверний пройм, який не оснащений дверима та веде до приміщення розміром 7х7 м. У ході огляду будь-яких слідів біологічного походження не виявлено (а.с. 140-142, т.1).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 20.10.2017 року з фототаблицею до нього, проведеного за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_15 слідує, що в проміжок часу з 12 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв. було оглянута територія недобудованої 2-х поверхової споруди, яка виготовлена з цегли білого кольору, яка розташована за адресою: м. Слов`янськ, вул. Калініна, буд. 3. Свідок почергово вказувала на маршрут пересування її разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_49 по недобудованому приміщенню (а.с. 146-149, т.1).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 20.10.2017 року з фототаблицею до нього, проведеного за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_16 слідує, що в проміжок часу з 17 год. 00 хв. по 17 год. 30 хв. було оглянута територія недобудованої 2-х поверхової споруди, яка виготовлена з цегли білого кольору, яка розташована за адресою: м. Слов`янськ, вул. Калініна, буд. 3. Свідок почергово вказувала на маршрут пересування її разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_49 по недобудованому приміщенню (а.с. 150-154, т.1).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 21.10.2017 року з фототаблицею до нього, проведеного за участю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 слідує, що в проміжок часу з 13 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. було оглянута територія недобудованої 2-х поверхової споруди, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Потерпіла почергово вказувала на маршрут пересування її разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_49 по недобудованому приміщенню (а.с. 155-160, т.1).
З протоколу огляду від 15.11.2016 року, вбачається, що в службовому кабінеті Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області було оглянуто фрагмент білої цеглини (а.с. 161, т. 1).
З протоколу огляду від 15.11.2016 року, вбачається, що в службовому кабінеті Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області було оглянуто відеодиск наданий свідком ОСОБА_15 (а.с. 165-166, т. 1).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2016 року з фототаблицею до нього, проведеного за участю неповнолітньої обвинуваченого ОСОБА_5 , слідує, що в проміжок часу з 11 год. 00 хв. по 11 год. 50 хв. було оглянута територія недобудованої 2-х поверхової споруди, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Обвинувачений почергово вказував на маршрут пересування його разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 по недобудованому приміщенню (а.с. 184-202, т.1).
Під час перегляду виданого ОСОБА_15 відеодиску виявлено, що на диску є відеозапис тривалістю декілька секунд як дівчинка спиною до відеокамери сидить навколішки перед хлопцем, який розташований обличчям до відеокамери.
Суд визнає досліджені вказані документи належними та допустимими, оскільки вони здобуті у порядку, встановленому КПК України. У ході проведення огляду місця події дотримано вимоги ст.237 КПК України. У ході процесуальних дій (слідчих експериментів) потерпіла та свідок були повідомлені про свої права, в тому числі право відмовитися від давання показань відповідно до ст.63 Конституції України. Свідки та потерпілі діяли добровільно, без будь-якого примусу, що підтверджено протоколами слідчих експериментів, які проведені відповідно до вимог ст.240 КПК України.
Досліджені протоколи огляду місця події та слідчих експериментів свідчать про те, що під час здійснення цих процесуальних дій не порушені права та свободи людини, а також їх суттєві умови, і підстави, передбачені ч.1, 2, 3 ст.87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими відсутні.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат, покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених КПК випадках на потерпілого.
У відповідності до ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно із ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканість житла (статті 5, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) тощо.
Незважаючи на те, що потерпілою у судовому засіданні змінилися покази і вона почала стверджувати, що до недобудованого будинку її на руках приніс ОСОБА_23 , суд не може погодитися із ними, враховуючи докази у сукупності:протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 20.10.2016 року, де потерпіла ОСОБА_8 самостійно вказувала як вони разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 залазили до недобудованого будинку та чекали там на ОСОБА_24 , протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 20.10.2016 року,протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 21.10.2016 року, а також покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у судовому засіданні. Крім того, оцінюючи покази свідка ОСОБА_50 у судовому засіданні, варто зазначити, що останній у своїх показах зазначив, що обличчя хлопця і дівчини він не бачив, а тому твердження, що в день вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_23 ніс на руках ОСОБА_17 є лише його припущеннями.
Аналізуючи пояснення законного представника потерпілої в частині того, що органами досудового розслідування були змінені докази, а саме відеозапис наданий свідком ОСОБА_15 , суд зазначає, що ці твердження є надуманими та необгрутованими, оскільки сторона захисту під час досудового розслідування не ставила під сумнів вказаний доказ та не заявляла клопотання про проведення експертизи відеозапису.
Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності суд враховує, що Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми мають пряму дію (ст.8), що зобов`язує суди при розгляді конкретних справ керуватись, насамперед, нормами Конституції. При цьому, суд виходить з рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, що «подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно з частиною другою статті 66 КПК України (в редакції 1960 року) речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, зокрема, внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом» та прямо зазначеного у ч. 3 ст. 62 Конституції України положення про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, тобто, містить всі ознаки складу злочину, передбаченого цим Кодексом.
За правилами частин 2 та 4 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Оцінюючи докази, необхідно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його прецедентної практики під час оцінки доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Критерій доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Мірілашвілі проти Росії» зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
Європейський суд з прав людини застосував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тексейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева», коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші.
З огляду на вищенаведене та виконуючи вимоги ст. 337 КПК України, якою визначені межі судового розгляду судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом його винуватість у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а саме розбещення неповнолітніх, тобто дії вчинені щодо малолітньої особи.
Згідно положень Конституції України, зокрема, ст.ст.3,52, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом.
Згідно положень ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності.
Згідно положень ст.ст.19,34 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою ВРУ №789ХІІ від 27.02.1991, держава повинна вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного і психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації і сексуальних розбещень.
При обранні виду та міри покарання суд виходить з того, що статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами покарання» від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із роз`ясненнями викладеним у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями), суди, вирішуючи питання про вид і розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у скоєнні злочину, зобов`язані дотримуватися загальних принципів призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, брати до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо винної особи та обставини справи, які обтяжують або пом`якшують покарання.
Згідно ст. 103 КК України при призначенні покарання неповнолітнім суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови їх життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості осіб неповнолітніх.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень його розвитку: судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 на момент вчинення злочину був неповнолітнім, скоєні обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, відповідно до положень ст.12 КК України (в редакції яка діяла на момент вчинення злочину), відносяться до категорії тяжких злочинів, обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання і у побуті за місцем мешкання характеризується посередньо, проживає з батьком і матір`ю, на теперішній час працює у батька, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно досудової доповіді органу пробації ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення низький, Слов`янський МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації вважає можливим перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства. ОСОБА_5 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, у скоєному щиро розкаявся.
У відповідності до вимог ч.ч.5,6 ст.314-1 КПК України досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину. Досудова доповідь долучається до матеріалів кримінального провадження.
Обставиною, які пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття обвинуваченого, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
При обранні виду та міри кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд приймає до уваги обставини скоєння злочину та обставини, що пом`якшують покарання, дані, які характеризують особу обвинуваченого і приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, із звільненням від призначеного покарання та встановленням іспитового строку.
Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.
Крім того, законним представником потерпілої було заявлено цивільний позов про стягнення з законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, зазначаючи, що діями ОСОБА_5 була принижена честь та гідність ОСОБА_8 , яка перенесла сильні душевні страждання у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, змушена була змінити місце навчання, оскільки однокласники ображали її, розповсюджували в сітях Інтернет інформацію про скоєне з нею обвинуваченим. ОСОБА_8 по теперішній час відчуває страх при зустрічі з чоловіками, наполягає на зміні місця мешкання.

Вирішуючи заявлені по справі цивільний позов, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд враховує, що потерпілою ОСОБА_8 перенесено душевні страждання, переживання, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості і враховує майновий стан обвинуваченого, а тому суд вважає за можливе зменшити заявлену суму моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_35 на користь ОСОБА_9 70000,00 грн. моральної шкоди.

Згідно ст.1180 ч.1 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався та не застосовувався.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376, 392-393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛ И В:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК Українита призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
В силу ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням протягом 2 (двох) років, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, роботи.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_9 до законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 в відшкодування моральної шкоди 70 000,00 грн. В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь держави на р/р 6001 у ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, код банку отримувача 899998, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106.
Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України відносно ОСОБА_5 не обирався та не застосовувався.
Речові докази: фрагмент половини цегли, що знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області за квитанцією №409 від 16.11.2016 року, після набрання вироком законної сили знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1