У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №№0001314

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоставця Теофіпольського району Хмельницької області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить вирок змінити, збільшити стягнення моральної шкоди за його цивільним позовом до 200 000 грн. з кожного обвинуваченого.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Згідно п. в ст.1 Закону України від 06.09.2016 року «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнений від призначеного покарання.

ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з кожного, на користь потерпілого ОСОБА_5 завдану йому моральну шкоду в сумі 25000 грн та на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 2845 грн 10 к.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завданої злочином майнової шкоди в сумі 19878,68 грн залишено без розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає невірним висновок суду про часткове задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що в результаті злочинних дій обвинувачених він переніс сильний тілесний та душевний біль, була втрачена рівновага, що викликало душевні потрясіння. В нього видалено частину кістки черепу, спотворено обличчя, фактично став інвалідом на все життя.

Допомогу на лікування він отримав тільки від ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 не надав жодної допомоги. Крім того, ОСОБА_6 заявив, що визнає моральну шкоду тільки в сумі 1000 грн, що на його думку є додатковим знущанням над ним.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05 липня 2017 року близько 23 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно несправним автомобілем «ЗиЛ-431410», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю біля 20 км/год, по польовій дорозі вул. Нової в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, наближаючись до перехрестя вулиць Одеської та Нової. В цей же час, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно несправним автомобілем «Mercedes Е220 D», номерний знак НОМЕР_2 , рухався у напрямку руху, по проїжджій частині вул. Одеській в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, наближаючись до перехрестя проїжджих частин вулиць Одеської та Нової.

При проїзді перехрестя вулиць Нової та Одеської в с. Прибужани, водій ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 16.3, 16.11 ПДР України, а саме: не виконуючи належним чином вимог вказаних Правил, не зреагував на зміну обстановки у вигляді наближення до перехрестя, на яке мав намір виїжджати, автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався по головній дорозі проїжджої частини вул. Одеської, не надав йому дорогу, а виїхав на перехрестя проїжджих частин вулиць Нової та Одеської.

В свою чергу, при проїзді зазначеного перехрестя, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: не виконуючи належним чином вимог вказаних Правил, проявив неуважність, відповідним чином не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував її особливість у вигляді недостатньої видимості в темний час доби, руху у населеному пункті, нахилу дороги, по якій рухався, на спуск, та не зреагував на зміну дорожньої обстановки у вигляді наближення до перехрестя проїжджих частин вулиць Одеської та Нової, на яке мав намір виїжджати, автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_6 .

Водій ОСОБА_7 негайно не вжив всіх заходів для зменшення швидкості свого автомобіля аж до зупинки, а спробував об`їхати автомобіль «ЗиЛ-431410», виїхавши на зустрічну смугу руху, після чого побачивши, що зіткнення уникнути не вдасться, розпочав екстрене гальмування керованого ним автомобіля.

Внаслідок дій обох водіїв, автомобіль «Mercedes Е220 D», номерний знак НОМЕР_2 , передньою правою частиною зіткнувся з лівою передньою частиною автомобіля «ЗиЛ-431410», номерний знак НОМЕР_1 . В результаті виниклої дорожньо-транспортної пригоди, пасажири автомобіля «Mercedes Е220 D», ОСОБА_5 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження:
- у потерпілого ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток лицьового відділу черепа, вдавлений перелом лівої скроневої та тім`яної кісток з крововиливами над та під твердою мозковою оболонкою і під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, рани в ділянці підборіддя, рани в ділянці язика, контузії обох очей, які є тяжкими по ознаці небезпеки для життя;
- у потерпілого ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді перелому першої п`ясної кістки правої кісті з раною, які є ушкодженнями середньої тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя.

Причинами настання даної ДТП стали злочинні порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 16.3, 16.11 ПДР України, а також злочинні порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виниклими наслідками.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен, визнані винними в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження та потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження, дії кожного з них кваліфіковані за ч. 2 ст.286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які просили залишити вирок без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав необхідним направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, посилаючись на невмотивованість рішення в частині вирішення цивільного позову, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд встановив наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються. Призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання також не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову, апеляційний суд вважає, що судом неправильно визначений розмір відшкодування потерпілому ОСОБА_5 моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому ОСОБА_5 моральної шкоди, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 25000 грн. з кожного.

Однак, вирішуючи зазначене питання, суд не врахував вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як видно зі змісту позовної заяви, потерпілий ОСОБА_5 посилається на те, що внаслідок злочинних дій обвинувачених він переніс сильний тілесний та душевний біль, була втрачена рівновага, що викликало душевні потрясіння. В нього видалено частину кістки черепу, спотворено обличчя, фактично він став інвалідом на все життя.

Окрім того, під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_5 також пояснив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, він став інвалідом 2 групи. Це погіршило якість його життя, він потребує довготривалого лікування. Окрім того, до ДТП мав намір уїхати на заробітки, бо має 7 дітей, яких він не змозі повноцінно виховувати. Зазначене посилює його душевні страждання.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток лицьового відділу черепа, вдавлений перелом лівої скроневої та тім`яної кісток з крововиливами над та під твердою мозковою оболонкою і під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, рани в ділянці підборіддя, рани в ділянці язика, контузії обох очей, які є тяжкими по ознаці небезпеки для життя.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що здійснював матеріальну допомогу ОСОБА_5 . Зважаючи на характер отриманих тілесних ушкоджень, вважав суму в розмірі 200 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди обгрунтованою.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважав, що сума в рахунок відшкодування моральної шкоди, яку просить апелянт, є завищеною.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, отримання ним тілесних ушкоджень, які призвели до інвалідності II групи, характер отриманих тілесних ушкоджень, внаслідок яких сталося спотворення обличчя, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості, позиції обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не є справедливим.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням викладених обставин, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 слід збільшити до розміру, який просить потерпілий. За таких обставин, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а вирок відповідно до ст. 408 КПК України зміні у частині розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки апеляційний суд збільшує суму, яка підлягає стягненню. Таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 408, 424, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_6 - 200 000 (двісті тисяч) грн., з ОСОБА_7 - 200 000 (двісті тисяч) грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3