Справа № 129/3261/16-к
Провадження №11-кп/772/854/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянув 07 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000856 від 09.11.2016 року по обвинуваченню:
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Гайсин Вінницької області,
українця, громадянина України, розлученого,
має на утриманні малолітню дитину 23 грудня 2013 року,
проживаючого за адресом:
АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.12.2015 року Гайсинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника-адвоката: ОСОБА_8
за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 17.05.2018 року,

В с т а н о в и в :
Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в житловому будинку свого знайомого ОСОБА_10 , по АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю останнього, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, таємно, повторно, викрав з поверхні тумбочки у веранді, належний останньому мобільний телефон «Нокіа 6085» вартістю 142 грн. 50 коп. зі стартовим пакетом «Київстар» вартістю 25 грн. картою пам`яті вартістю 100 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 267 грн. 50 коп.
Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до показання призначеного за цим вироком, покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року, яким ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 від відбування призначеного остаточного покарання звільнено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 176 грн. 20 коп. витрат на проведення експертизи.
Вирішена доля речових доказів.
Не погодившись із рішенням суду заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 17.05.2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України покарання ОСОБА_6 визначити шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року і остаточно призначити покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_6 на виконання даного вироку.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно застосував Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року та звільнив обвинуваченого від призначеного покарання.
Таке неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність (Закону України «Про амністію у 2016 році»), як вважає прокурор, призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_11 підлягає до часткового задоволення.
Згідно ст. 404 КПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення, відповідно до с. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обґрунтованість вироку означає відповідність висновків суду, у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тобто, винесення обґрунтованого судового рішення є результатом пізнання судом обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені обставини повинні бути підтверджені показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
На забезпечення законності кримінального провадження, тобто рішень, ухвалених компетентним судом, спрямована дія закону щодо засад кримінального провадження законності ( ст. 9 КПК). Так, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України, вимог інших актів законодавства. При здійсненні кримінального провадження судом не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.
Дане кримінальне провадження в суді першої інстанції розглядалось відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, тому суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовувалось, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі щиро розкаявся у скоєному.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, - у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно є правильною.
Судом обвинуваченому ОСОБА_6 призначена міра покарання відповідно до ст. 71 КК України , оскільки він раніше судимий за ч. 3 ст. 185 КК України і даний злочин вчинив під час іспитового строку.
Суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_6 скоїв злочин середньої тяжкості до 07.09.2017 року дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», під час іспитового строку за попереднім вироком суду, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не позбавлений відносно дитини батьківських прав, погодився на застосування відносно нього акта амністії, тому він підлягає звільненню від відбування призначеного йому остаточного покарання за цим вироком суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про застосування амністії», - амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Рішення ( стаття 3 Закону )про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Разом з тим, судом першої інстанції залишилось без уваги, що відповідно до п. «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», - звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, застосовується до осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Тобто суд першої інстанції, ухвалюючи вирок від 17.05.2018 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно застосував Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року та звільнив обвинуваченого від остаточного призначення покарання.
Учасниками кримінального провадження не оспорюється правильність кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 злочину та доведеність його винуватості, разом з тим суд апеляційної інстанції вважає, що вирок Гайсинського районного суду від 17.05.2018 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст. 409, ст. 413 КПК України.
Так, ОСОБА_6 відповідно до вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що є тяжким злочином і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
По даному кримінальному провадженню обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин 06 жовтня 2016 року , який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до середньої тяжкості, тобто за даний злочин до обвинуваченого підлягає застосуванню п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» оскільки останній має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не позбавлений відносно дитини батьківських прав, погодився на застосування відносно нього акта амністії, тому він звільняється від призначеного покарання за ч.2 ст. 185 КК України. Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року підлягає виконанню самостійно.
При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує загальні засади призначення покарання, відповідно до ст. 65 КК України, стосовно обставин цього провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини, призначивши вид і розмір призначеного покарання який є необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових злочинів.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 , - задовольнити частково.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 17.05.2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати винним за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити.
На підставі ст. 71 КК України вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України, - виконувати самостійно.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України, судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4