ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7761/17 Номер провадження 11-кп/814/164/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002161 від 25.05.2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, працюючого за цивільними угодами, раніше не судимого

за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2018 року

з участю
прокурора ОСОБА_9
представника потерпілих ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника обвинуваченого ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком, ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 790 грн. 96 коп.
Цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено частково
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 17 077 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, 15 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, 1500 грн. в рахунок понесених витрат на правову допомогу,211 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судового збору, а всього 33 788 грн. 60 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 4 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, 300 грн. в рахунок понесених витрат на правову допомогу, а всього 4300 грн.

За вироком суду, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

25.08.2017 року о 06:30 год. на проїжджій частині, що знаходиться неподалік автостанції Полтава-3, та розташована за адресою: м. Полтава, вул. Зіньківська, 6Б, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки ГАЗ 330202-01СПГ (вантажний фургон), номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не переконався в безпечності свого маневру та в тому, що зміна напрямку руху не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху, допустив зіткнення з мотоциклом марки КМЗ 650, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 в попутному напрямку.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій мотоциклу марки КМЗ 650 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого повного розриву лівого ключично-акроміального сполучення, забою грудної клітини, закритого перелому заднього відрізку 2-го ребра зліва, зі зміщенням та закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, які згідно висновку експерта № 1382 від 17.11.2017 кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Крім того, пасажир мотоциклу потерпіла ОСОБА_8 отримала легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 460 від 28.09.2017, причиною дорожньо-транспортної події та її наслідків стало порушення водієм автомобіля марки ГАЗ 330202-01СПГ (вантажний фургон), номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та фактичні обставини справи, просять вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, як незаконний з огляду на наступне.

Потерпілі вважають вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 до покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами занадто м`яким, а також не справедливим у частині часткового задоволення їх цивільного позову. Зокрема, вказують, що судом належним чином не з`ясовані характеризуючі ОСОБА_6 матеріали справи, а саме, щодо притягнення останнього до відповідальності за вчинення ДТП у 2005 році, що на їх думку вказує на його схильність до порушень ПДР України. Вказану обставину вважають, як таку що впливає на міру покарання обвинуваченому, яка повинна бути більш суворою, а ніж визначив суд першої інстанції.

Також вказують, після вчинення ДТП, ОСОБА_6 , не викликав працівників медичної допомоги, перед ними не вибачився, не цікавився станом їх здоров`я, не надав матеріальної допомоги, а тому призначена місцевим судом міра покарання суттєво не вплине на його перевиховання. Вважають, що судом не обґрунтовано не засновано до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вказують на неправильне вирішення цивільного позову судом, оскільки сума збитків та моральна шкода стягнута лише з ОСОБА_6 , а не солідарно з обвинуваченого та ОСОБА_12 , як власника транспортного засобу. Вважають , що завдана їм моральна шкода повинна та витрати на правову допомогу повинні бути стягнуті солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , як власника ТЗ

Згідно ст. 49 ЦПК України, відмовилися від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 завданої матеріальної шкоди, зокрема: в інтересах потерпілого ОСОБА_7 17 077 грн.40 коп; та в інтересах потерпілої ОСОБА_8 300 грн.

Просять вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати та постановити новий вирок, яким засудити останнього за ч.1 ст. 286 КК України до 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1500 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, витрати на судовий збір та 4000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 .

Під час апеляційного перегляду підтримали свою апеляційну скаргу.

Позиція інших учасників провадження.
Представник потерпілих ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілих.

Прокурор ОСОБА_9 частково підтримала апеляційну скаргу.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пололженьст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Встановлені судом фактичні обставини справи та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 Кк України апелянтами не оспорюються, а тому виходячи з вимог ст.404 КПК України, вирок суду в цій частині не переглядається.

Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції, при постановлені вироку та призначенні покарання ОСОБА_6 .

Зокрема, при обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, даних, що характеризують його особу, пом`якшуючі вину обставини та відсутність обставин, які його обтяжують .

Враховуючи особу обвинуваченого, який вину в інкримінованому злочину визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується, його ставлення до вчиненого, відсутність в матеріалах провадження будь яких доказів того, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке не пов`язане із фактичним позбавлення волі.

Покарання призначене ОСОБА_6 в межах санкції статті обвинувачення та на думку колегії судів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.

Крім того, місцевий суд врахувавши те, що ОСОБА_6 на момент вчинення ДТП був тверезим, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил ПДР, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має можливість влаштуватися на роботу водієм, що є його єдиним джерелом доходу, правомірно не застосував до ОСОБА_6 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом. Не вбачає підстав для такого застосування і колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Місцевим судом правильно зазначено, що позивачами не надано будь-яких доказів про наявність між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 трудових відносин. Не містять їх і матеріали кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_12 не підлягають до задоволення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Місцевим судом обґрунтовано вирішено питання щодо задоволення цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 та витрат на правову допомогу, апеляційна скарга в цій частині не приноситься, а тому вирок суду в цій частині не переглядається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дослідивши надані потерпілим ОСОБА_7 докази, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення його позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 , як особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції хоча і виходив із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, разом з тим, не в повній мірі обґрунтовано підійшов до визначення обсягу та характеру моральних страждань, яких зазнав потерпілий в наслідок вчиненого ОСОБА_6 злочину.
Колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_7 є недостатнім, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи характер вчиненого ОСОБА_6 щодо потерпілого злочину, який виразився у заподіянні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, у результаті чого потерпілий відчував фізичний біль, перебував на лікуванні в медичному закладі, тривалий час самостійно не пересувався і потребував сторонньої допомоги, тимчасово втратив спосіб активного спілкування, був порушений його звичайний ритм життя та нормальні соціальні зв`язки, пережив емоційний стрес, колегія суддів вважає за можливе збільшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 до 30 000 грн. ( тридцяти тисяч гривень).
На думку колегії суддів, саме такий розмір моральної шкоди буде відповідати принципам розумності і справедливості.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 частково задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2018 року змінити в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_13