пр. № 1-кс/759/3028/19
ун. № 759/9012/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2019 року

Слідчий суддя Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши клопотання ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження № 0002697 від 13.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

15.05.2019 року до слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва звернувся ОСОБА_2 в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати арешт на майно квартиру, площею 75,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення площею 311,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 , який був застосований ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва 18.03.2016 року (провадж. № 1кс/759/1069/16, унік. № 759/4009/16-к), вважає необгрунтованим та безпідставним застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна у даному кримінальному провадженні, зокрема відсутності у вищезазнааченій ухвалі слідчого судді підстав для забезпечення кримінального провадження, а також відсутності таких підстав у даному конкретному випадку за нормами, що передбачають таке забезпечення.

Заявник до початку судового засідання надав суду заяву, в якій просить клопотання про скасування арешту розглянути без його участі, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Прокурор, який повідомлений про місце та час розгляду клопотання, до початку судового засідання надав заяву про розгляд клопотання без його участі, у зв`язку з участю в інших справах та слідчих діях.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання (провадж. № 1кс/759/3028/19, унік. № 759/9012/19), приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про скасування арешту.

Частиною 1 ст.174 КПК України передбачена можливість скасування арешту майна за клопотанням власника арештованого майна за умови, зокрема, доведеності необгрунтованості накладення арешту.

Вирішуючи клопотання, слідчий суддя виходить із загального правила змагальності сторін у кримінальному провадженні та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, про що закріплено в ст.22 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002697 від 13.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва 18.03.2016 року накладено арешт на майно квартиру, площею 75,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення площею 311,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвала мотивована можливістю накладення арешту на майно підозрюваної особи з посиланнями на ст.170 КПК України.

Клопотанням слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002697 від 13.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яке було розглянуто слідчим суддею з постановленням відповідної вищезазначеної ухвали, обгрунтовувалась необхідність у застосуванні такого арешту в труднощах та неможливістю виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини по провадженню внаслідок того, що таке майно може бути незаконно відчужене іншими особами, які не мають відношення до діяльності ТОВ »Віді Проджект», чи настання інших тяжких наслідків.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Дане положення необхідно розглядати не саме по собі, а у контексті з іншими частинами даної статті. Зокрема, частина 2 ст.170 КПК України надає вичерпний перелік випадків, за яких допускається арешт майна, а саме з метою забезпечення:

1.Збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 98 Кримінально-процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримніального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінальногоправопорушення. У теорії доказування речові докази характеризуються як «німі свідки», які «не мають можливості» навмисно спотворювати відображені на них сліди вчинення кримінального правопорушення. Для можливості постановлення такої ухвали слідчого судді, необхідно визнання постановою слідчого певного майна речовими доказами у кримінальнмоу провадженні.

2.Спеціальної конфіскації.

Спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу. Визначення та випадки застосування спеціальної конфіскації передбачені ст. 96-1, ст.96-2 КК України.

3.Конфіскації майна як виду покарання або заходу кримніально-правового характеру щодо юридичної особи.

Чинне законодавство передбачає чотири види кримінально-правової конфіскації: конфіскація майна як додаткове покарання (стаття 52, 56 КК); конфіскація безпосередньо визначеного у санкціях статей Особливої частини КК майна (статті 176, 177, 201, 203-1, 204, 209, 216, 229, 240, 244, 246, 248, 249, 300, 301, 305, 306, 334, 361-362, 363-1 КК); спеціальна конфіскація (статті з 96-1 по 96-2 КК); конфіскація майна як захід кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб (примусове безоплатне вилучення у власність держави майна юридичної особи, яка застосовується судом у разі ліквідації юридичної особи згідно з КК).

4.Відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Можливе застосування за наявності цивільного позову.

Кожен із цих чотирьох випадків може бути застосований за наяявності підстав, передбачених ч.3, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.170 КПК України відповідно.

Частиною 1 статті 174 КПК України передбачено, що слідчий суддя може скасувати арешт майна власника або володільця майна у випадку доведення необгрунтованості накладення арешту, який застосовано ухвалою слідчого судді. Тобто, арешт накладається ухвалою слідчого судді і його накладення повинно бути обгрунтованим. Таким чином, висновок про обгрунтованість або необгрунтованість накладання арешту можна зробити не з клопотання прокурора або фактичних обставин справи, а саме із ухвали слідчого судді, що відображається у мотивувальній частині такої ухвали, яка повинна відповідати, зокрема і п.2 ч.1 ст.372 КПК України.

Із матеріалів клопотання про накладення арешту на майно та ухвали про арешт майна неможливо дійти висновку, з яких мотивів можливо застосувати арешт майна і який є виправданим та з якою метою можливо допустити таке забезпечення (збереження речових доказів, спеціальної чи іншої конфіскації або ж відшкодування шкоди)у данмоу кримінальному провадженні. Усе вищезазанчене свідчить про необгрунтованість застосованого арешту майна, а тому такий арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 170, 171, 173, 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження № 0002697 від 13.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва 18.03.2016 року ( провадж. № 1кс/759/1069/16, унік. № 759/4009/16-к), у кримінальному провадженні № 0002697 від 13.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України на квартиру, площею 75,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення площею 311,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1