1 із 4 Провадження №1-КП/303/260/19
Справа №303/759/19
вирок
27 лютого 2019 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево кримінальне провадження №0000062 стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 з середньо-спеціальною освітою, інваліда 3-ої групи, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
28 квітня 2011 року Мукачівським міськрайонний судом Закарпатської області за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 307 КК України із застосуванням статті 71 КК України до 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна,громадянина України,
обвинуваченого за частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
07 січня 2019 року, близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи в під`їзді гуртожитку АДРЕСА_2 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом розбиття скла на дверях, проник в середину каплиці, яка знаходиться на першому поверсі гуртожитку.
Скориставшись заздалегідь підготовленим ножем, з метою таємного викрадення майна, ОСОБА_3 намагався відчинити скриньку для пожертв, і якій знаходилось 425 гривень.
Однак, свій злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, довести до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, так-як був помічений сторонньою особою, у зв`язку з чим не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Своїми діями ОСОБА_3 міг заподіяти релігійній громаді греко-католицької церкви міста Мукачева матеріальної шкоди на суму 425 гривень 00 копійок.
Вказані вище дії ОСОБА_3 , органом досудового розслідування, кваліфіковані за частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 КК України - крадіжка, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив що викладені вище факти та обставини вчинення злочину, відповідають дійсності. Зазначив, що додатково нічого не може повідомити. Ствердив, що повністю відшкодував шкоду потерпілому та просив врахувати що заподіяна шкода ним повністю відшкодована.

2 із 4
Потерпілий представник релігійної громад греко-католицької церкви міста Мукачева у судове засідання не прибув, звернувся з клопотанням про здійснення судового засідання в його відсутності. Суд враховує позицію потерпілого, який не зверталася до суду з цивільним позовом, міру покарання, яку необхідно обрати обвинуваченому, за вчинений злочин, залишив на розсуд суду.
Слід зазначити, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
На підставі частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд приходить до наступного.
Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 за №10, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа
опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 КК України - незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст.ст. 65-67 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному, відшкодування шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України, суд визнає вчинення злочину повторно.
Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Пунктом 3 зазначеної вище Постанови визначено, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників,

3 із 4
якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те, що він скоїв злочин, передбачений частиною 3 статті 15 частини 3 статті 185 КК України, який в силу статті 12 КК України є тяжким злочином.
В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, на даний час є інвалідом 3-ої групи.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяну шкоду в повному обсязі шляхом повернення майна, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів призначити йому покарання в межах санкції статті.
Згідно висновку досудової доповіді Мукачівського міськрайонного відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середньою. Проте, беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого та спосіб життя, історію правопорушень орган пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства на певний строк можливе, за умови здійснення з боку зазначеного вище органу наглядових та соціально-виховних заходів, які необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, та за наявності мотивації і готовності до змін самого обвинуваченого.
При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення злочину, за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з позбавленням волі, але враховуючи, наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статтей 75,76 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Ухвала про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання строком до 27 березня 2019 року, відповідно до статті 203 КПК України припиняє свою дію після закінчення строку дії ухали про обрання запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1(один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем його проживання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не

4 із 4
скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1