ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/788/19 Справа № 180/1685/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши 22 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали провадження № 0000430 від 05 липня 2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Марганці Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, який середню загальну освіту, не працює, пенсіонер, інвалід 3 групи, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-25.12.2008 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-13.03.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-19.02.2011 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 306, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області 17.02.2014 року умовно-достроково на 4 місяці 21 день,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог закону.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 2002,00 грн.
Цим вироком, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 310 тому, за ознаками незаконного посіву та незаконного вирощування конопель особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 309 цього Кодексу, а також незаконного посіву та незаконного вирощування конопель в кількості п`ятдесят і більше рослин та останнього визнано винним за наступних обставин.
ОСОБА_7 в квітні місяці 2018 року, за місцем свого мешкання, на території домоволодіння АДРЕСА_1 , з метою незаконного вирощування рослин роду конопель для особистого вживання, незаконно посіяв у відкритий ґрунт насіння роду конопель у невстановленій кількості, в результаті чого виростив 104 кущі рослини роду конопля, що віднесені до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей. 05.07.2018 року, в ході огляду зазначеної території домоволодіння, працівниками поліції було виявлено та вилучено рослини коноплі в кількості 104 кущів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що судом безпідставно не було застосовано до нього вимоги ст. 69, 75 КК України та призначено занадто суворе покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, окрім того, за час проведення слідства останній захворів на коксартроз, що підтверджується довідкою доданою до апеляційної скарги, та потребує постійного догляду.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу задовольнити та призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст.310 КК України, у зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, на чому ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 не наполягали.

Висновки суду щодо обставин злочину, доведеності винуватості ОСОБА_7 вчиненні ним інкримінованого йому злочину за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.310 КК України, у тому числі і вид і міра покарання в апеляційній скарзі прокурора та іншими учасниками судового провадження не оспорюються, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіривши доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання даним про особу обвинуваченого, та характеру скоєного, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Колегія суддів не може погодитися з їх доводами про неналежну оцінку даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його покарання та про безпідставність відмови в застосуванні вимог ст.ст. 69,75 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Матеріалами справи підтверджено, що призначений судом обвинуваченому ОСОБА_7 вид і розмір покарання є мінімальним, встановленим санкцією ч. 2 ст. 310 КК України та в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні такої міри і розміру покарання суд, як вбачається з вироку при призначенні покарання врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, одружений, являється інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, за місцем мешкання характеризується негативно.

Відповідно до кримінального закону, застосування підстав, передбачених ст. 69 КК України можливе за наявності декількох пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

Судом першої інстанції встановлена обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого: щире каяття обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, у вигляді 3 років позбавлення волі, є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень та узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На думку колегії суддів, а ні судом першої інстанції, а ні апеляційним судом у ході розгляду апеляційної скарги не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів. Підстав для застосування вимог, передбачених ст. ст. 69,75 КК України не встановлено. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Посилання обвинуваченого на те, що за час проведення слідства останній захворів на коксартроз, що підтверджується довідкою доданою до апеляційної скарги, та потребує постійного догляду, само по собі не є підставою для пом`якшення покарання, а інших обставин не виявлено.

На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 при зазначеному є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом призначено покарання є мінімальним, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 310 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4