печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.11.2018 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Києві кримінальне провадження № 0000091 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Керч АР Крим, росіянки, громадянки України, с вищою освітою, заміжньою, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , старший сержант, начальник речового та продовольчого сховища господарчого взводу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
24.09.2012 старшого сержанта ОСОБА_5 зараховано на військову службу за контрактом у Національну гвардію України строком на 3 роки, тобто до 24.09.2015 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі - військова частина НОМЕР_3 НГУ) (розташовується за АДРЕСА_1 ,) по особовому складу № 64 о/с призначено на посаду начальника речового та продовольчого сховища господарчого взводу.

Будучи військовослужбовцем, старший сержант ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1,17Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23,24Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовими званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 32 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», яке затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), військовослужбовцям-жінкам, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, строк контракту про проходження військової служби продовжується за відсутності їх клопотань про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту до закінчення зазначених відпусток, а також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту, про що видається наказ по особовому складу та робиться відповідний запис в обох примірниках контракту про проходження військової служби.

Згідно пунктів 233-234 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Разом з цим, 11.02.2014 старший сержант ОСОБА_5 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ убула у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку остання проводила за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Враховуючи те, що клопотань від ОСОБА_5 про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, не надходило, 01.09.2015 наказом № 44 о/с командира військової частини НОМЕР_1 НГУ строк дії контракту ОСОБА_5 продовжено до 06.12.2016, тобто до дня прибуття її із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Однак, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 НГУ у старшого сержанта ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який вона реалізувала за наступних обставинах.

Так, по завершенню відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку старший сержант ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел, щодо не з`явлення вчасно на службу без дозволу командування, без поважних причин, 06.12.2016 о 09.00 год. до місця дислокації у військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_1 , не з`явилась та залишилась за місцем свого фактичного проживання у АДРЕСА_3 , де почала розпоряджатися вільним від служби часом за власним розсудом, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини.

У подальшому, старший сержант ОСОБА_5 постійно перебувала за місцем свого проживання та проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Надалі, 12.10.2018 о 10 год. 00 хв. старший сержант ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибула до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_1 і заявила про себе та вчинене кримінальне правопорушення. Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України є триваючим, воно вважається припиненим, зокрема, з моменту з`явлення особи до розташування військової частини, а злочин завершено у Печерському районі м. Києва.

21.11.2018 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000091 та обвинуваченою ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачена ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання висунутого останній обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, зокрема ОСОБА_5 щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяння розкриттю злочину, а також враховуючи вчинення ОСОБА_5 злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, тобто встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового розгляду.

Також, враховуючи наявність вищевказаних обставин, сторонами визначено, щона підставі ст. 69 КК перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин ч. 4 ст. 407 КК України, та узгоджено покарання, яке має понести ОСОБА_5 за вчинення вищевказаного злочину увигляді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ч. 4 ст. 469 КПК України Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:
1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів;
2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;
3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК країни та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в ній міру покарання.
Обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Суд шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 53, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про її особу, обставин, що пом`якшують покарання, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою відповідають вимогам КПК та КК України, у кримінальному провадженні відсутні потерпілі, матеріальних збитків злочином не завдано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
Речові докази та судові витрати у справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469 та 475 КПК України, суд,-
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 21.11.2018 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 увигляді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов не заявлено.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження після його оголошення.
Суддя ОСОБА_1