КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 10 січня 2019 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року,

за участі: представника власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено частково клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , а саме: на квартиру загальною площею 67,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; на автомобіль марки Volkswagen Golf Variant 1968, (2015), червоний, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво НОМЕР_4 від 21 жовтня 2017 року; на автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 1584? (2008), червоний, № двигуна НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , свідоцтво НОМЕР_8 від 03 липня 2014 року. В задоволені інших вимог, відмовлено.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність даних, що вказують на достатність доказів про ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 149, ч. ч. 2, 3 ст. 190, ч. 3 ст. 212 та ч. 1 ст. 366 КК України, наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, з метою збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
Щодо строку на апеляційне оскарження, то представник зазначає, що оскаржуване рішення було прийнято у відсутність власника майна та його представника, а про його існування стало відомо 21 листопада 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Також, представник зазначає і про незаконність ухвали слідчого судді, оскільки останній поверхнево підійшов до розгляду клопотання, не з`ясував чи вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, не встановив обґрунтованість правових підстав та обставин, які би могли пов`язувати володільця майна із кримінальним провадженням, а лише формально вказав, про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на яке накладається арешт відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, представник зазначає, що власник майна немає жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, не є службовою особою ТОВ «BIOTEXCOM», а майно на яке накладено арешт не є а ні засобом, ні предметом, ні знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та набуте на законних підставах, що підтверджується відповідними даними.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано Генеральну прокуратуру України, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновків, що апеляційна скарга представника власника майна задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги та матеріалів судового провадження вбачається, що розгляд клопотання прокурора відбувся без участі власника майна та його представника, копія оскаржуваної ухвали на адресу ОСОБА_6 не направлялась, а про її існування стало відомо 21 листопада 2018 року, що не спростовується матеріалами провадження, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 19 липня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000224, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 149, ч.ч. 2, 3 ст. 190, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «BIOTEXCOM» в процесі надання іноземним громадянам медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства, діючи умисно з корисливих мотивів, створили на території України механізм укладення незаконних угод, об`єктом яких є новонароджені діти. При цьому, отриманні від іноземних громадян грошові кошти (народження методом сурогатного материнства однієї дитини коштувало від 30 до 50 тисяч євро) за вказівкою ОСОБА_8 не вносилися на банківські рахунки ТОВ «BIOTEXCOM», а перераховувалися на підконтрольні йому підприємства, зареєстровані в офшорних зонах із банківськими рахунками в європейських країнах. Отримані від іноземців доходи вказаним товариством умисно приховувалися і не декларувалися в контролюючих органах на території України, а відповідні суми податків та зборів на них не нараховувалися та не сплачувалися, що свідчить про явні факти ухилення від сплати податків. При цьому, встановлено, що за податкові періоди з січня 2015 року по грудень 2017 року службові особи ТОВ «BIOTEXCOM» ухилились від сплати податку на прибуток в сумі 65754000 грн., та податку на доходи фізичних осіб, які надавали послуги з сурогатного материнства в сумі 13150800 грн.

В даному кримінальному провадженні 13 липня 2018 року Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України ОСОБА_9 , та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_10 .

При цьому, Генеральною прокуратурою України було встановлено, що ОСОБА_11 здійснює оформлення права власності на об`єкти рухомого та нерухомого майна, здобутого в результаті злочинної діяльності, на родичів та підконтрольних йому фізичних та юридичних осіб. До однієї з підконтрольних підозрюваному ОСОБА_9 осіб, на яку останнім здійснюється реєстрацію раніше зазначено майна, належить ОСОБА_6

23 серпня 2018 року заступник начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження та розпорядження на майно, яке перебуває у власності у ОСОБА_6 , а саме: на квартиру загальною площею 67,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; на автомобіль марки Volkswagen Golf Variant 1968, (2015), червоний, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво НОМЕР_4 від 21 жовтня 2017 року; на автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 1584? (2008), червоний, № двигуна НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , свідоцтво НОМЕР_8 від 03 липня 2014 року. Також прокурор просив передати арештоване майно в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 23 серпня 2018 року вказане клопотання прокурора було частково задоволено, зокрема накладено арешт на вищевказане майно, та відмовлено в частині передачі цього майна в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000224, про накладення арешту на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що зазначене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому, слідчим суддею було враховано наявність постанови про визнання речовими доказами від 22 серпня 2018 року.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_6 , з потребами кримінального провадження.
Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею було безпідставно накладено арешт на вищевказане майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року, якою задоволено частково клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/710/2019 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1