КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1278/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0002800 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року, щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року, обвинувальний акт № 0002800 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення виявлених недоліків.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції встановив в підготовчому судовому засіданні, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК.

Так, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, наряду з іншим обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, по суті обвинувальний акт, який між іншим був складений та затверджений прокурором ще 18.06.2014 року, а направлений до суду лише 31.01.2018 року, містить формулювання підозри, висунутої ОСОБА_7 , про те, в чому саме він обвинувачується, в обвинувальному акті не зазначено.
Такі недоліки обвинувального акта виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду, і повинні бути усунуті в порядку, визначеному ст. 314 КПК України, тобто обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор, який брав участь в підготовчому судовому засіданні прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0002800 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною і такою, що підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт містить формулювання підозри, висунутої ОСОБА_7 про те, в чому саме він обвинувачується, в обвинувальному акті не зазначено, та невірно вказано процесуальний статус ОСОБА_7 , замість «Обвинувачений» вказано «Підозрюваний».
Водночас, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт. І саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, згідно зі ст.337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.
Також апелянт зазначає, що вказівка в обвинувальному акті на повідомлення громадянину про підозру не свідчить про перебування останнього в процесуальному статусі підозрюваного, оскільки обвинувальний акт щодо нього було передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України. А тому згідно з ч.2 ст.42 КПК України ОСОБА_7 , є обвинуваченим.
Враховуючи викладене, апелянт вважає, що суд, мотивуючи повернення обвинувального акту не брав до уваги фактичних обставин, що склалися, та в цілому виходив із суто формальних міркувань.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так, за змістом вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є суттєвою та не дає можливість призначення провадження до розгляду, так як в подальшому, через вказані суттєві недоліки не надасть можливість повно та всебічно розглянути кримінальне провадження по суті, оскільки вказані недоліки не можуть бути усунуті в процесі судового розгляду кримінального провадження.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції встановив, що в порушення вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт містить формулювання підозри, висунутої ОСОБА_7 , проте, в чому саме він обвинувачується, в обвинувальному акті не зазначено, про що свідчать дані, зазначені в обвинувальному акті, що ОСОБА_7 підозрюється.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно якої визначаються вимоги, які ставляться до обвинувального акту.

Указані порушення, які допущені прокурором при складанні та затвердженні обвинувального акта, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів підозрюваного, зокрема, порушують його право знати у чому йогообвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження та можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.
Тому, висновок суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим.
В ч.2 ст. 291 КПК України визначений перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 зазначено те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15,ч.1 ст.185 КК України, викладений зміст підозри у вигляді обставин, встановлених досудовим слідством та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрювався ОСОБА_7 , однак відсутнє в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини та унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об"єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначене вище спростовує доводи апелянта в тій частині, що вказівка в обвинувальному акті на повідомлення громадянину про підозру не свідчить про перебування останнього в процесуальному статусі підозрюваного, оскільки обвинувальний акт щодо нього було передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України. А тому згідно з ч.2 ст.42 КПК України ОСОБА_7 , є обвинуваченим.
Крім того є слушним посилання суду першої інстанції на ту обставину, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 складений та затверджений прокурором 18.06.2014 року, та направлений до суду лише 31.01.2018 року.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Положеннями ч. 5 ст.28 КПК України передбачено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Разом з тим, прокурором в даному провадженні не дотримано даних норм.
Щодо доводів апелянта, що прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт. І саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, згідно зі ст.337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, є слушним, про те, дане твердження застосовується, до обвинувального акту, який складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, а не в порушення вимог даної статті, як вданому випадку.
Вказані порушення прокурором вимог КПК України при складанні та затвердженні обвинувального акта, апеляційний суд вважає такими, що призводять до порушення права особи на захист, яке унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у ухвалі та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року, якою обвинувальний акт № 0002800 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення виявлених недоліків, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

_____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4