Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/155/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0014209за апеляційними скаргою потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, українця, громадянина України, з повною загальною середньою спеціальною освітою, не одруженого, студента КНТУ, працюючого бариста кафе «Кофеїн», зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави без позбавлення права керування транспортними засобами.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 основне покарання у виді обмеження волі у межах передбачених санкцією ч.1 ст.286 та додаткове покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. Визнати потерпілого цивільним позивачем та прийняти цивільний позов до розгляду.

Вказує, щоз даним вироком не можна погодитись, вважає його надто м`яким та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.
Після отримання вищезазначеного вироку він дізнався, що має право подати цивільний позов в кримінальному провадженні, до цього, йому не було роз`яснено ні судом, ні слідчим, навіть його захисником, що він має право подати цивільний позов в кримінальному провадженні.
Крім того, незаконними діями ОСОБА_11 , йому нанесено тілесні ушкодження, що призвели до значних матеріальних витрат на його лікування та втрату значного часу на відновлення нормального ритму життя і заробітку, значні моральні переживання.звертає увагу, що обвинувачений, на неодноразові його звертання, на сьогоднішній день, добровільно не відшкодував йому моральну шкоду, завдану вчиненням ним дорожньо-транспортної пригоди, уникає зустрічей, ігнорує його пропозиції та всіляко відмовляється врегулювати дане питання у позасудовому порядку, хоча у вироку зазначено про часткове відшкодування ним даної шкоди.
Також просить суд визнати його, потерпілого - ОСОБА_6 цивільним позивачем та прийняти цивільний позов до розгляду, про що ухвалити відповідне рішення, оскільки у нього відсутні кошти для оплати судового збору по відшкодуванню завданої йому матеріальної та моральної шкоди.
Вказує, що судом безпідставно не було застосовано до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами.Суд не врахував характер допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху України.
Тому, вважає, що суд не врахував належним чином обставини, що мають значення, у зв`язку з цим обрав обвинуваченому надто м`яке покарання у вигляді штрафу в сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави без призначення додаткового покарання та стягнень на користь держави процесуальних витрат на залучення експертів за проведення експертиз у кримінальному провадженні.
Вищезазначене покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 основне покарання у виді обмеження волі у межах передбачених санкцією ч.1 ст.286 та додаткове покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. Визнати потерпілого цивільним позивачем та прийняти цивільний позов до розгляду.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 .

Вироком суду ОСОБА_11 визнано винними за те, що він 25.12.2017 року, близько 17.30 години, керував автомобілем «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по вул. Вокзальній зі сторони вул. Габдрахманова в напрямку вул. І. Олінського в м. Кропивницькому, ігноруючи вимоги п.п.2.3 (б); п.10.1; п.16.6 ПДР України, а саме:

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зелений сигнал, регульованого світлофором перехрестя, вул. Вокзальної та вул. І Олінського, в м. Кропивницькому, здійснюючи маневр повороту ліворуч, був неуважним, не вірно" відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала в появі на проїзній частині зустрічного транспортного засобу, не переконався, що це буде безпечним маневром та не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, грубо порушуючи п.16.6 ПДР України: п.16.6. повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Не надав перевагу у русі, зустрічному транспортному засобу «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вулиці Вокзальній зі сторони вулиці Я Мудрого в напрямку вулиці І Олінського на зелений сигнал світлофора.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- водій автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітки-садно грудної клітки зліва в проекції 6-7 ребер; перелом 10 ребра зліва по середній пахвовій лінії, які згідно висновку судово-медичної експертизи №93 від 01.02.2018 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я, понад 21 день.

- пасажир автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини з переломом 7, 8, 9 ребер зліва по лопатковій лінії, які згідно висновку судово-медичної експертизи №225 від 12.03.2018 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу частково та просив призначити ОСОБА_11 умовне покарання, прокурора у кримінальному провадженні, який заперечив проти апеляційних скарг потерпілих, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які повністю заперечили доводи апеляційних скарг потерпілих та просили їх залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченої в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядаються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання призначене судом першої інстанції відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно з ч.2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; обране з врахуванням обставин злочину, його наслідків - заподіяння потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень; особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, намагався добровільно відшкодувати шкоду, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання; призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, і колегія суддів з ним погоджується, про необхідність обрання ОСОБА_11 покарання саме у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами та своє рішення мотивував у вироку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, яке, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи апелянта, що суд першої інстанції мав призначити ОСОБА_11 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є необґрунтованими та не відповідають сукупності фактичних даних.
Так, суд призначаючи покарання без призначення додаткового покарання врахував відношення ОСОБА_11 до вчиненого ним злочину, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що він намагався в добровільному порядку відшкодувати шкоду потерпілим, молодий вік обвинуваченого, за місцем навчання, проживання та роботи характеризується позитивно.
Приймаючи до уваги вказані обставини, а також фактичні обставини провадження, і те, що тяжких наслідків від кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_11 , не настало, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, в той же час встановлені обставини, що його пом`якшують щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоцільність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Обране судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Судове рішення є мотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_11 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості. Крім того покарання є реальним, а потерпілий під час апеляційного розгляду зазначив, що бажає, щоб ОСОБА_11 було призначено покарання із застосуванням ст.75 КК України.
З приводу доводів потерпілих про визнання їх цивільними позивачами та прийняття їх цивільних позовів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Так, відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Особа вправі пред`явити цивільний позов у будь-який момент кримінального провадження шляхом подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду, але до початку судового розгляду. Останнє правило зумовлене необхідністю доказування підстав та розміру цивільно-правових вимог саме під час судового розгляду.
Особа набуває статусу цивільного позивача з моменту подання позовної заяви (ст. 61 КПК). Винесення слідчим або судом про це процесуального рішення закон не передбачає. У випадку пред`явлення цивільного позову потерпілим він поєднує обидва процесуальні статуси і використовує права як цивільного позивача, так і потерпілого (ст. 55 КПК).
Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано матеріальну та/або моральну шкоду, має право вибору на пред`явлення цивільного позову про її відшкодування та/чи компенсацію в порядку кримінального або цивільного судочинства. Вона має право пред`явити цивільний позов у порядку цивільного судочинства й впродовж усього часу кримінального провадження, предметом якого є завдана їй у такий спосіб шкода, а також по його завершенню. Коли ж особа пред`являла цивільний позов у порядку кримінального провадження, право на пред`явлення аналогічного позову в порядку цивільного судочинства вона має лише у випадках залишення цивільного позову без розгляду.
Крім того до матеріалах справи на час розгляду апеляційних скарг потерпілих жодного цивільного позову не надано останніми.
Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що апеляційний суд не праві на стадії перегляду вироку приймати цивільний позов до розгляду апеляційні вимоги потерпілих не підлягають задоволенню.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Вирок суду першої інстанції постановлений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2018 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ(підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2