Постанова

Іменем України
04 квітня 2019 р.

м. Київ

справа № 266/2331/15-к
провадження № 51-121км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
перекладача ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця м. Южно - Сахалінська Сахалінської області Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, п. п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; ч. 3 ст. 15, п. п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим волі ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 змінено. Визначено вважати ОСОБА_6 засудженим за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; ч. 3 ст. 15, п. п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
У решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 31 березня 2015 року, приблизно о 14 год., діючи з користі, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та заволодіння її майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя, а саме мобільним телефоном «Нокіа-808», прийшов до свого знайомого ОСОБА_10 , в кв. АДРЕСА_2 , принісши із собою знаряддя для вчинення злочину, а саме металеву кухонну сокиру для оброблення м`яса та розкладний ніж.
В той же день, 31 березня 2015 року, приблизно о 15.30год. ОСОБА_6 , перебуваючи у вищезазначеній квартирі, з метою заволодіння чужим майном шляхом вчинення розбійного нападу, та умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, діючи з користі та бажаючи настання смерті ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я останнього, на виконання протиправного умислу, взяв у руки ніж та підійшов до ОСОБА_10 , який сидів у кріслі в зальній кімнаті, після чого умисно, з метою заподіяння смерті останньому, завдав йому удар ножем в шию, а потім, продовжуючи свої дії, став завдавати множинні удари сокирою в область голови та обличчя, яких було не менше 17, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя у момент їх спричинення, від яких потерпілий помер.

Після вчинених дій ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном ОСОБА_10 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 7370,38 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 , 31 березня 2015 року приблизно о 15.40год., перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 , після того, як вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 , з метою його приховання, а саме недопущення викриття сторонніми особами, вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_11 , яка здійснювала догляд за ОСОБА_10 та несподівано увійшла до вказаної квартири саме в той момент, коли ОСОБА_6 вчинив протиправні дії щодо ОСОБА_10 і могла свідчити проти ОСОБА_6 . Останній, тримаючи у правій руці сокиру, зайшов до коридору, де знаходилась ОСОБА_11 , і умисно, з метою заподіяння смерті останній, завдав їй удар сокирою в область голови, в результаті чого ОСОБА_11 впала на підлогу, а ОСОБА_6 завдав їй ще три удари сокирою по голові та попав по виставленій для захисту правій руці останньої, після чого затяг її за волосся у ванну кімнату, де завдав один удар кулаком руки по голові останньої, а також декілька раз ударив її головою об пластикову кришку унітазу, після чого затяг у кімнату. Перебуваючи в залі, ОСОБА_11 почала чинити опір та спромоглася вирватися від ОСОБА_6 і вибігти з квартири до під`їзду, де стала голосно звати на допомогу. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_11 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх спричинення.
Після цього ОСОБА_6 , не довівши всіх дій, спрямованих на спричинення смерті ОСОБА_11 до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме, розуміючи, що може бути затриманим сторонніми громадянами внаслідок активного опору ОСОБА_11 , яка голосно кричала, вибіг з квартири та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому зазначає про те, що рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки винесені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що суди не дали належну оцінку всім доказам по справі та не спростували належними доказами відсутність наміру ОСОБА_6 на вбивство потерпілої ОСОБА_11 і розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном у зв`язку з чим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та неправильно кваліфіковані дії підзахисного. Крім того зазначає, що ОСОБА_6 повинен нести відповідальність за наслідки, які фактично наступили від його дій, тобто в спричиненні потерпілій ОСОБА_11 умисних тяжких тілесних ушкоджень, а саме за ч. 1 ст. 121 КК України.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущених судами першої та апеляційної інстанцій в кримінальному провадженні щодо нього. На думку засудженого, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доведеність його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, п. п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки в його діях був відсутній умисел на позбавлення життя потерпілих. Крім того зазначає про те, що у нього не було умислу на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , а також умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 з метою приховати вбивство потерпілого ОСОБА_10 . Крім того, вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. 384 КПК України, тобто йому не було роз`яснено особливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних та не вручено ані прокурором, ані судом відповідного письмового роз`яснення. Також зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не задовольнив його клопотання про залучення перекладача, оскільки він є громадянином Російської Федерації та не володіє українською мовою, чим порушив його права на захист.Крім того, ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок суворості. У доповненнях до касаційної скарги засуджений просить передати кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 3 ст. 434-1 КПК України.

На касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 подали заперечення прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та потерпіла ОСОБА_8 , в яких вони, наводячи відповідні аргументи, стверджують про безпідставність заявлених засудженим та захисником вимог і просять залишити їх без задоволення, а судові рішення без змін.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_8 вважає касаційні скарги необґрунтованими та просить їх залишити без задоволення.

Прокурор ОСОБА_5 просить касаційні скарги засудженого та його захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК при розгляді справи в суді обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Згідно зі ст. 29 КПК України суд забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом. Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються особі, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Можливість обвинуваченого в суді спілкуватися рідною мовою, отримувати копії судових рішень у перекладі на рідну мову або іншу мову, якою він володіє, а також користуватися послугами перекладача є одними із складових у реалізації ним своїх прав на захист та розгляд справи незалежним і неупередженим судом, гарантованих кримінальним процесуальним законом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 є громадянином Російської Федерації та українською мовою не володіє, про що заявляв у суді апеляційної інстанції, і з метою захисту своїх прав просив суд забезпечити у справі участь перекладача.
Однак ці клопотання засудженого судом апеляційної інстанції розглянуто не було, розгляд кримінального провадження судом проводився без участі перекладача.

Можливість обвинуваченого одержувати допомогу перекладача в судовому засіданні є одним із принципів забезпечення права на справедливий суд, визначених у ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яку ратифіковано Верховною Радою України 17 липня 1997 року.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню частково.
При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно усунути допущені порушення та з урахуванням доводів апеляційних скарг, а також доводів, наведених у касаційних скарг засудженого та його захисника, дотримуючись вимог статей 368, 370, 374 КПК прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Що стосується клопотання засудженого ОСОБА_6 про передачу кримінального провадження щодо нього на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_6 залишити під вартою до обрання йому запобіжного заходу апеляційним судом, але не більше ніж на 60 днів.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3