КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження №0000126 від 06.02.2018 року відносно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Молдови, с. Пуркари, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 06.02.2018 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_6 , знаходячись навпроти вхідних дверей станції метро «Вокзальна» КП «Київський метрополітен» в м. Києві поруч з ОСОБА_7 , побачив, що останній в правій кишені куртки зберігає мобільний телефон, після чого, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне, відкрите викрадення чужого майна, приблизно об 11 год. 00 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов ззаду до ОСОБА_7 обійняв його лівою рукою за грудну клітину, а правою рукою відкрито викрав з правої кишені куртки останнього мобільний телефон «Nokia х1-01» імеі: НОМЕР_1 з сім картою мобільного оператора «Київстар», чим завдав потерпілому матеріальних збитків, які відповідно до висновку експерта №12-4/387 від 19.02.2018 року становлять 263 грн. 33 коп., однак свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки намагаючись втекти з місця вчинення злочину, був затриманий потерпілим.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2018 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, а в інший частині вирок залишити без зміни. Також просить дослідити в ході апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги прокурор посилається на порушення судом вимог ст. 65 КК України та положень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання», де зазначено, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване, проте в оскаржуваному рішенні суд не надав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки особи обвинуваченого та конкретні обставини вчинення ним інкримінованого злочину, який застосовуючи фізичну силу до потерпілого, охопивши його рукою, намагався відкрито заволодіти чужим майном.

Крім цього, прокурор вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні безпідставно послався на щире каяття обвинуваченого, як на обставину, що пом`якшує покарання та дає підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували наявність такої обставини, а визнання обвинуваченим вини, який був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000126 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду розглянув справу у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини його вчинення, а тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Висновок суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, на переконання колегії суддів є обґрунтованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Повторно дослідивши за клопотанням прокурора наявні в матеріалах кримінального провадження дані, що характеризують особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, критично ставиться до вчиненого, щиро розкаявся, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, а також з урахуванням конкретних обставин вчинення даного кримінального правопорушення,відсутності обставин, що обтяжують покарання, позиції потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Отже, на переконання колегії суддів, викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, внаслідок чого було призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 через м`якість є недостатньо переконливими і не спростовують висновків суду щодо можливості його виправлення без реального відбування призначеного покарання, в умовах застосування до нього положень ст. 75, 76 КК України.

За наведеним, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2018 року відносно ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування в частині призначеного покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року у кримінальному провадженні №0000126відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3