Провадження 1-кп/522/1473/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001514 від 04.06.2017 року на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Алеппо Сирії, громадянина Сирії, сирійця, з середньою освітою, працюючого реалізатором на Промтоварному ринку «7 км», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

законний представник поетрпілого - ОСОБА_6 ,

представник потерпілого - ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИВ:

03.06.2017 року приблизно о 14 годині 50 хвилин при необмеженій видимості, сухому дорожньому покритті, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «BMW», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Садова у Приморському районі м. Одеса, з боку вул. Дворянська в напрямку вул. Преображенська, на якій організовано двосторонній рух, по одній смузі руху у кожному напрямку руху.
При під`їзді до нерегульованого перехрестя вул.Садова - вул. Соборна площа, виконуючи маневр правого повороту з проїзної частини вул. Садова на проїзну частину вул. Соборна площа та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 Правил дорожнього руху України, розміщеного напроти буд. №2 по вул. Соборна площа, водій ОСОБА_3 був не уважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, та не переконався в безпеці продовження свого руху і у відсутності на вказаному пішохідному переході пішоходів, які мають перевагу в русі при переході проїзної частини по ньому.
Не обравши безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом та вчасно реагувати за зміною дорожньої обстановки, водій ОСОБА_3 при під`їзді до вказаного пішохідного переходу, не знизив своєчасно швидкість руху свого автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, та почав проїжджати пішохідний перехід не переконавшись при цьому, у відсутності на пішохідному переході пішохода, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека. В результаті водій ОСОБА_3 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вул. Соборна площа, рухаючись по вказаному пішохідному переході, з права наліво по ходу напрямку руху автомобіля «BMW», р.н. НОМЕР_1 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням, з якими був доставлений до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», та які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, водій ОСОБА_3 своїми діями допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б), 4.16 (а), 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, які юбов`язують водія:
п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно оеагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 4.16 ПДР «Пішохід має право:
а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;
п. 12.1 ПДР «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
п. 18.1 ПДР «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у скоєні вказаного злочину, визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суворо його не карати.

Крім того, обвинувачений заявив про те, що він з доказами, добутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згоден, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Представник потерпілого в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений повністю відшкодував заподіяну злочином майнову шкоду, у зв`язку з чим цивільний позивач відмовляється від позову в цій частині вимог, просила призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та задовольнити цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 90 000 гривень.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд керується приписами ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є тяжким злочином, який характеризується необережною формою вини.
ОСОБА_9 громадянин Сирії, сирієць, з середньою освітою, постійно проживає на території України, має реєстрацію, працює реалізатором на Промтоварному ринку «7 км», перебуває в шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував потерпілому майнову шкоду, визнав у повному обсязі цивільний позов в частині стягнення заподіяної злочином моральної шкоди у розмірі 90 000 гривень.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та на нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, просить його суворо не карати.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 - є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, що передбачені ст.67 КК України, не встановлено.
З огляду на викладене, зазначені пом`якшуючі обставини, які суттєво пом`якшують ступінь вчиненого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілої сторони, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за вчинений ним злочин, покарання у вигляді позбавлення волі, з іспитовим строком з позбавленням права керування транспортними засобами, вважаючи дане покарання достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов про відшкодування завданої злочином майнової шкоди у розмірі 9737 гривень 68 копійок суд залишає без розгляду у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог.
Цивільний позов про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 90 000 гривень суд задовольняє у повному обсязі, виходячи з наступного.
Згідно пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «... моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. ... у порушенні інших цивільних прав, ... у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану...».
В судовому засіданні встановлено та доведено, що внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 неповнолітньому потерпілому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток лівої гомілки. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень порушився звичайний спосіб життя потерпілого. Обвинувачений визнав позовні вимоги у повному обсязі.
Тому суд вважає, співмірним заподіяній шкоді стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого грошових коштів у сумі 90 000 гривень.
Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст.118-126 КПК України.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1-378 КПК України, ст.1-90 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік і 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покласти нагляд за обвинуваченим на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди залишити без задоволення.

Цивільний позов в частині відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого в особі законного представника ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гивень.

Процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 7054 ( сім тисяч п`ятдесят чотири) гривні стягнути з ОСОБА_3 на рахунок Державного Бюджету України.

Речові докази:
- автомобіль «BMW», р.н. НОМЕР_1 - вважати повернутим за належністю ОСОБА_10 ..
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя:

29.03.2019