ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 662/201/19
Номер провадження 11-cc/819/230/19 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000073 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Новотроїцького ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 29 квітня 2019 року. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 березня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що в клопотанні слідчого відсутні відомості про те, що заявлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики.

Згідно практики ЄСПЛ продовження заходів забезпечення кримінального провадження грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного досудового розслідування ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, зменшуються.

Слідчий суддя не взяв до уваги позитивну характеристику підозрюваного за місцем проживання, а також той факт, що за місяць перебування під домашнім арештом ОСОБА_8 виконував покладені на нього обов`язки, умови даного запобіжного заходу не порушував. Фактів спілкування та незаконного впливу на свідків, незаконного залишення місця проживання органом досудового розслідування не встановлено.

Крім того, вказує на недопустимість доказів вини ОСОБА_8 в інкримінованому злочині.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно з положеннями ч.4, ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи клопотання слідчого СВ Новотроїцького ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і підозра у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наведеними у клопотанні слідчого доказами. Крім того, судом враховано подальше існування заявлених стороною обвинувачення ризиків та наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування, у зв`язку з чим постановою керівника Генічеської місцевої прокуратури від 22 березня 2019 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000073 від 28 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України до трьох місяців, тобто до 29 квітня 2019 року (а.п.4).

Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів, вважає їх вірними та обґрунтованими.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином перевірена та встановлена слідчим суддею при розгляді даного клопотання та раніше вже була предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про недопустимість доказів вини ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні позбавлені правових підстав. Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя повинен встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує принаймні один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику чи ризиків, зазначених в клопотанні. Слідчий суддя виконав вказані вимоги закону. Питання про доведеність чи не доведеність вини підозрюваного, буде вирішуватися судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Крім того, як зазначив у своєму рішенні ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Що стосується висновку місцевого суду про подальше існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п.п.3,4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:
-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно з вказаними положеннями кримінального процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції враховує відомості, що характеризують особу підозрюваного, зокрема за місцем проживання та роботи ОСОБА_8 характеризується позитивно (а.п.34, 75), офіційно працевлаштований (а.п.77), проживає разом зі співмешканкою, має батьків похилого віку (а.п.85) з 07 лютого 2019 року на розгляді в Іванівському районному суді Херсонської області перебуває справа про визнання батьківства ОСОБА_8 відносно дитини від першого шлюбу, має подяки від Новотроїцької районної ради Херсонської області (а.п.96-97).

Поруч із цим, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , а саме позбавлення волі на строк до восьми років, факт того, що підозрюваний раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину передбаченого ч.2 ст. 147 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, 05 лютого 2015 року звільнений по відбуттю строку покарання, проте на шлях виправлення не став та знову підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, вчиненого в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості (а.п.36), а також фактичні обставини встановлені органом досудового розслідування, зокрема відомості, наявні в протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 28 січня 2019 року (а.п.10-11), яка показала, що підозрюваний застосовував відносно неї фізичне насильство, а також протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 28 січня 2019 року (а.п.12-13), вказують на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи незаконно впливати на потерпілого чи свідків, а тому доводи апеляційної скарги захисника про необхідність зміни обраного щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є безпідставними, оскільки з огляду на викладене більш м`який вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, не зменшилися.

Доведеність існування підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного у зв`язку з неможливістю закінчити досудове розслідування та збирання доказів, також було предметом перевірки слідчого судді при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Зокрема слідчим суддею враховано, що завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливе у зв`язку з необхідністю проведення ряду процесуальних дій, зокрема отримання висновку судово-медичної експертизи, призначеної у даному кримінальному провадженні для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених потерпілому, проведення допиту підозрюваного, проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_8 та ін.

Постановою керівника Генічеської місцевої прокуратури від 22 березня 2019 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000073 від 28 січня 2019 року відносно ОСОБА_8 продовжено до трьох місяців до 29 квітня 2019 року (а.п.4).

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права підозрюваного на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до положень ст.178 КПК України колегією суддів враховано надані захисником матеріали, що характеризують особу підозрюваного, доводи про те, що підозрюваний не порушував умови раніше обраного запобіжного заходу, однак, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 , відомості про його особу, вчинення злочину в період незнятої та непогашеної у встановленому порядку судимості за вчинення тяжкого злочину, факт застосування фізичного насильства відносно свідка у кримінальному провадженні, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Таким чином при продовженні строку тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст.ст.176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 березня 2019 року, якою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4