Ухвала
Іменем України
03 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 730/538/18
провадження № 51-9991 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
За вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Скунсове Путивльського району Сумської області, раніше не судимої,
засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 11 квітня

2018 року близько 14 години, шляхом підбору ключів, проникла до приміщення будинку АДРЕСА_1 , де таємно викрала меблевий гарнітур, чим спричинила потерпілому

ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 633 гривні 33 копійки.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Апеляційний суд Чернігівської області від 10 вересня 2018 року вирок районного суду залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини засудженої ОСОБА_5 , просить скасувати вирок та ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування посилається на незаконний розгляд судом першої інстанції кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки, виходячи з даних, зафіксованих за допомогою технічних засобів, засуджена ОСОБА_5 хоча і визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, але покази давати відмовилась, а інші докази

її винуватості суд не досліджував. Разом із цим зазначає, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 повідомила, що ключі від будинку вона не підбирала, а вони були

в неї, так як вона там проживала. Такі покази засудженої, на думку прокурора, свідчать про можливу неправильну кваліфікацію її дій та засудження її за більш тяжкий злочин, що свідчить про неналежну реалізацію завдань кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження

за касаційною скаргою та обговоривши доводи касаційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Статтею 370 КПК визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду

та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та кваліфікація її дій за вказаною статтею у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Разом із цим прокурор у касаційній скарзі посилається на можливу неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 та засудження її за більш тяжкий злочин,

оскільки засуджена під час апеляційного розгляду повідомила, що ключі від будинку вона не підбирала, а вони були в неї, так як вона там проживала.

Однак таке припущення прокурора на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише

в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. І цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався.
Відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 цього Кодексу, суд має право, якщо проти цього заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323, ст. 381 КПК.
Як убачається із наданих копій судових рішень, кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 в суді першої інстанції здійснювалось у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, так як обвинувачена в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась, із обставинами викладеними в обвинувальному акті погодилась, однак від дачі показань відмовилась. Про такий порядок дослідження доказів у справі була з`ясована думка учасників судового провадження та було роз`яснено їм їх права щодо позбавлення можливості оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Право давати показання з приводу обвинувачення чи відмовлятися їх давати належить виключно обвинуваченій, що передбачено нормами ст. 42 КПК.
Крім того, у ході апеляційного перегляду справи було перевірено доводи прокурора,

які аналогічні доводам прокурора, наведеним у касаційній скарзі, надано

на них вичерпну відповідь та обґрунтовано визнано їх безпідставними.
Також, як убачається з ухвали апеляційного суду, згідно з аудіозаписом судового засідання, яке відбулося 11 липня 2018 року, під час встановлення особи ОСОБА_5 та роз`яснення суті обвинувачення, судом було з`ясовано, що обвинувачена розуміє

в чому її обвинувачують, повністю визнає себе винною та щиро розкаюється

у вчиненні кримінального правопорушення, відмовляється давати показання,

із обставинами, викладеними в обвинувальному акті згодна. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК.
Що стосується покарання ОСОБА_5 , то воно призначено з урахуванням усіх обставин справи та особи засудженої, є необхідним і достатнім для її виправлення

та попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу,

які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті.
Проте касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо істотного порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону,

які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з касаційної скарги прокурора, наданих до неї копій судових рішень та інших документів не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Беручи до уваги наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3