Ухвала
05 березня 2019 року

м. Київ
справа № 629/4448/17

провадження № 51-791ск19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року,
встановив:
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування вимог та самі вимоги особи, яка подає касаційну скаргу. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПКУкраїни);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України);

3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПКУкраїни).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що за положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону захисник, посилаючись на допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично наводить доводи щодо незгоди з наданою судами оцінкою доказам та заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому ОСОБА_4 обмежилася формальними вказівками про порушення, допущені, на її думку, судом першої інстанції, та не обґрунтувала у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість вироку, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування судом касаційної інстанції вироку, згідно зі ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 412, 413 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Крім того, як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вирок суду першої інстанції був предметом перевірки в порядку апеляційної процедури й ухвалою від 06 грудня 2018 року його залишено без змін. Однак захисником не зазначено у чому саме полягає незаконність та необґрунтованість такої ухвали та які конкретно порушення закону, на її думку, було допущено апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури (за аналогічними доводами), відтак й немає обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду.

Також вимоги до суду касаційної інстанції, викладені захисником у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному провадженні вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, тоді як скасування вироку місцевого суду є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3