Справа № 504/2982/16-к
У Х В А Л А
28.02.2019смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 1, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 05.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації Тульської області м. Алексін, громадянина України, з середньою освітою, працюючого директором ТОВ «НВП ЮГТРАНС», маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Комінтернівського районного суду Одесько області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
28.02.2019 року в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , заявив клопотання про скасування арешту з майна та клопотання про зміну місця зберігання арештованого майна - автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1992 року випуску, сірого кольору, № кузову НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , місце зберігання якого визначено майданчик тимчасового затримання транспортних засобів №1 «Інформ-Ресурси», за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд 89.

Посилаючись на те, що тривале зберігання на майданчику призводить до значних та безпідставних витрат обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, уточнивши, що просить скасувати арешт з автомобіля та визначити місцем зберігання арештованого транспортного засобу за адресою : АДРЕСА_2 .

Прокурор під час розгляду клопотання заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , про скасування арешту та передання арештованого майна на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , вважав його передчасним, оскільки даний автомобіль є речовим доказом по даному кримінальному провадженню, і вирішення даного питання буде можливо після дослідження його як речового доказу під час постановлення рішення по справі.
Суд, вислухавши думки обвинуваченого, прокурора та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Комінтернівським районним судом Одеської області здійснюється розгляд кримінальної справи за обвинувальним актом, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 05.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України (далі КПК України).

При проведені досудового розслідування слідчий звернувся з клопотанням до слідчого суді про арешт майна. Клопотання було обґрунтоване необхідністю проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз. Ухвалою слідчого суді Київського районного суду м. Одеса ОСОБА_5 06.01.2016 р. було задоволено клопотання та накладений арешт на автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1992 року випуску, сірого кольору, № кузову НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , місце зберігання якого визначено майданчик тимчасового затримання транспортних засобів №1 «Інформ-Ресурси», за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд 89.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).

Однією з підстав для накладення арешту на транспортний засіб була необхідність надання його судовому експерту для проведення експертного дослідження, а також визнання даного транспортного засобу речовим доказом.

Згідно п.12 ч.1 ст.368 КПК України, вбачається, що одним із питань, що вирішуються під час ухвалення вироку є питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Згідно ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Дослідивши надані матеріали суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про скасування арешту та про зміну місця зберігання арештованого майна, оскільки всупереч ст. 174 КПК України не надано доказів про те, що у подальшому застосуванні цих запобіжних заходів відпала потреба. Доля речового дрказу буде вирішена при винесенні остаточного судового рішення згідно ст. 100, 368 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 309, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування арешту з майна та про зміну місця зберігання арештованого майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1