Справа № 1321/2144/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/159/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_8

представника КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року про припинення застосування примусових заходів медичного характеру,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_10 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26.07.2018 скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою припинити застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 .
В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у припиненні застосування примусових заходів медичного характеру щодо хворого ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом у зв`язку з відсутністю висновку комісії лікарів-психіатрів, оскільки відповідно до ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та просив ухвалу суду скасувати та вирішити питання щодо продовження судового розгляду, особу, щодо якої застосовано примусові заходи медичного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, представника КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_9 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно з ч.1 ст. 95 КК України, ч.3 ст. 514 КПК України, ч.3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність зміни застосування таких примусових заходів.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Акта № 157 від 21 серпня 2013 року, у зв`язку з відкритою кримінальною справою проходив ОСОБА_8 проходив стаціонарну судово-психіатричну експертизу у 5-му судово-психіатричному відділенні КЗ ЛОКПЛ, у результаті якої комісія судово-психіатричних експертів дійшла висновку, що «на даний час ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного шизофреноподібного розладу, за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До виходу із хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Питання осудності буде вирішено після проведеного лікування та виходу із хворобливого стану. Можна припустити, що вказаний розлад розгорнувся з 30 квітня 2013 року, коли вперше лікарем-психіатром були описані характерні клінічні прояви. Ознак симуляції психічного захворювання не виявлено».
18 вересня 2013 року постановою Сокальського районного суду Львівської області застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, у звязку з чим 28 жовтня 2013 року був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні №2, смт. Олика.
Згідно з ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_8 було змінено вид примусових заходів медичного характеру лікування у лікарні з посиленим наглядом на лікування у лікарні із звичайним наглядом, у зв`язку з чим з 02 серпня 2017 року ОСОБА_8 перебуває на лікуванні в КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».
05 червня 2018 року до Франківського районного суду м. Львова із заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_8 звернувся заступник головного лікаря з експертизи КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_10 , і до заяви долучено висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, № 36 від 29 травня 2018 року.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.
Як вбачається із змісту ухвали, обґрунтовуючи своє рішення районний суд зазначив, що як вбачається із акта комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру №36 від 29.05.2018 ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Нового висновку лікарем-психіатром не подано.
Разом з тим, з висновку комісії лікарів-психіатрів від 29 травня 2018 року вбачається, що внаслідок проведеного примусового лікування стан хворого ОСОБА_8 стабільний, останній став спокійнішим, впорядкованим у поведінці, активно контактує з іншими пацієнтами. Почав більше приділяти часу своєму зовнішньому вигляду. Розлади сприйняття заперечує. На запитання відповідає по темі, після незначної паузи. Режиму не порушує, з іншими пацієнтами уживається мирно. Суїцидальні думки заперечує. Вказівки та рекомендації мед. персоналу виконує без заперечень, з мед. персоналом в конфліктні ситуації не вступав та не створював.
Однак на даний час мислення залишається сповільненим за темпом, є дещо в`язке та ригідне; в настрої переважає благодухість, спостерігається емоційна лабільність; відмічається виснажуваність психічних процесів, нестійкість уваги, вольові процеси ослаблені, імпульс-контроль знижений, що свідчить про органічні зміни мислення, волі та інтелекту. Критика до власного стану та скоєного формально відновлена.
Таким чином, комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що на даний час в клінічній картині психічного стану пацієнта не виявляється симптоматики, яка домінувала під час проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 21 серпня 2013 року, а саме - продуктивних розладів мислення у вигляді несистематизованих маячних ідей відношення та впливу, які супроводжувались яскравими слуховими та зоровими галюцинаціями, однак такими, які не були прив`язані до маячних думок; кататонічних психічних феноменів у вигляді застигання, «воскової гнучкості» та періодичного дезорганізованого рухового збудження.
Згідно з висновком на момент огляду ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного шизофреноподібного розладу, стан ремісії. Враховуючи відсутність масивної психопродуктивної симптоматики, яка домінувала під час проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, та досягнення такої зміни та покращення психічного стану пацієнта, що дозволяють повернутися до вирішення експертних питань, застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано проведення повторної судово-психіатричної експертизи для вирішення експертних питань, зокрема питання осудності на момент скоєння пацієнтом суспільно небезпечного діяння.
Із змісту заяви заступника головного лікаря з експертизи комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_10 та лікуючого лікаря-психіатра ОСОБА_11 , вбачається, що внаслідок проведеного комплексного лікування ОСОБА_8 вдалося досягнути стану його ремісії, а тому, у зв`язку із покращенням і стабілізацією його психічного стану, останній застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Комісією лікарів-психіатрів рекомендовано припинити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Також, як вбачається із змісту заяви та висновку лікарів-психіатрів, рекомендовано проведення повторної судово-психіатричної експертизи для вирішення експертних питань, зокрема питання осудності на момент скоєння пацієнтом суспільно небезпечного діяння.
Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що наведені в ухвалі районного суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки передбачених законом підстав для відмови у задоволенні заяви комунального закладу «Львівська обласна психіатрична лікарня» про припинення ОСОБА_8 , примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом немає, а рішення районного суду про відмову у задоволенні цього клопотання не ґрунтується на вимогах закону і є безпідставним.
Відповідно до ст. 409 КПК, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, є підставою для його скасування при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу.
З врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , а тому вважає необхідним задовольнити її повністю, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 515 КПК України у разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру. Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419, 514, 515 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року про відмову у задоволенні заяви заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 скасувати.

Заяву заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 05 червня 2018 року про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом щодо ОСОБА_8 задовольнити.

Припинити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Копію ухвали скерувати до Сокальського районного суду Львівської області, для відома.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4