Справа № 640/5244/19
н/п 1-кс/640/4694/19
"11" квітня 2019 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що у березні 2014 року, за невстановлених обставин, перебуваючи на території Луганської області, невстановлені особи, керуючись мотивом особистого неприйняття діючої державної влади в Україні, створили злочинну організацію псевдодержавне утворення «Луганську народну республіку» (далі за текстом «ЛНР») окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях окремих районів Луганської області, що в період з березня 2014 року по теперішній час, діє на території Луганської області, чим створює небезпеку нормальній життєдіяльності суспільства, дестабілізує економічну та соціально-політичну сферу життя, порушує нормальне функціонування соціальних та економічних інститутів, породжує обстановку незахищеності населення вказаного регіону, тощо.
Кінцевою метою створення та діяльності зазначеного псевдодержавного утворення, відповідно до злочинного плану невстановлених осіб, що її створили, керують її діяльністю та/або приймають в ній участь, є насильницька зміна та повалення існуючого конституційного ладу, зміна меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом незаконного створення державного утворення в межах Луганської області, так званої «Луганської народної республіки».
В ході досудового розслідування встановлено, що наприкінці 2018 року мешканець м. Харкова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , будучи співробітником страхової компанії «Глобус», усвідомлюючи факт тимчасової окупації окремих районів, міст селищ та сіл Донецької області та створення на них незаконних органів управління, основним завданням котрих є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, маючи умисел на здійснення фінансування (матеріального забезпечення) дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, організував оформлення та постачання представникам правоохоронних органів «ЛНР» страхових полісів «Зелена карта».
Приблизно в той же час, на наприкінці 2018 року (більш точної дати в ході досудового слідства встановити не надалось за можливе) ОСОБА_5 за невстановлених обставинах зв`язався з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_8 ». Останній запропонував ОСОБА_5 оформити страхові поліси міжнародного зразка типу «Зелена карта» для осіб, які є мешканцями тимчасово окупованої території Луганської області, у тому числі, які переслідуються кримінальним законодавством України за вчинення злочинів проти основ національної безпеки та перебувають у розшуку, на що ОСОБА_5 надав свою згоду. Крім того, невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_8 » повідомив що передачу вказаних страхових полісів та отримання грошової компенсації ОСОБА_5 повинен здійснювати через громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В подальшому ОСОБА_5 , реалізовуючи умисел, спрямований на фінансування (матеріальне забезпечення) дій, з метою зміни меж території або державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за невстановлених в ході досудового слідства обставинах, у невстановлений час, отримав бланки страхових полісів міжнародного зразка типу «Зелена карта».
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 вніс у вказані бланки страхових полісів міжнародного зразка типу «Зелена карта» відомості щодо конкретних осіб, які є мешканцями тимчасово окупованої території Луганської області, у тому числі, які переслідуються кримінальним законодавством України за вчинення злочинів проти основ національної безпеки та перебувають у розшуку.
Надалі, 27.02.2019 ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію вищевказаного злочинного умислу, за допомогою мобільного зв`язку повідомив громадянину ОСОБА_9 про те, що страхові поліси міжнародного зразка типу «Зелена карта» вже готові та оформлені на осіб, які є мешканцями тимчасово окупованої території Луганської області, у тому числі, які переслідуються кримінальним законодавством України за вчинення злочинів проти основ національної безпеки та перебувають у розшуку.
Доводячи до кінця свій злочинний умисел, ОСОБА_5 15.03.2019 о 13 годині 31 хвилині, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у тамбурі вищевказаної квартири, передав ОСОБА_9 вищевказані страхові поліси міжнародного зразка типу «Зелена карта» у кількості десять штук, за що отримав грошову компенсацію.
05.04.2019 під час проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено вказане в клопотанні майно та грошові кошти.
Частина вилучених грошових коштів у ОСОБА_5 за адресою його мешкання, є грошовими коштами, які згідно з протоколом огляду, копіювання та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 15.03.2019 передані ОСОБА_5 в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки та є засобами та знаряддями вчинення злочину.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, вилучення вищевказаних речей за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 за адресою: м за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що серед вилучених грошових коштів є грошові кошти, які передані ОСОБА_5 в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки є конкретним фактом і доказом, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження ОСОБА_5 таким майном та підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом обшуку від 05.04.2019. Крім того, в ході проведення обшуку від 05.04.2019, за адресою: м за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 зазначено, що все вилучене майно в ході проведення обшуку належить йому. Окрім того, останнім зазначено, що вилучене в ході проведення обшуку майно також використовується в ході його діяльності пов`язаної із оформленням страхових полісів.
Вказане вилучене майно за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 за адресою: м за адресою: АДРЕСА_1 відповідає критеріям речових доказів, вказаних у ст. 98 КПК України, адже можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктом кримінально протиправних дій, у зв`язку із чим на вказані предмети необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, санкція ч. 1 ст. 110-2 КК України передбачає конфіскацію майна як один з видів покарання.
Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказане майно необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів, а також забезпечення конфіскації майна як виду покарання, та відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України виконати завдання арешту майна, а саме: запобігання можливості приховування такого майна, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі речей та грошей, які відповідають критеріям речових доказів, тобто містять в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та можливо набуті кримінально протиправним шляхом.
Як зазначено вище, в поданому до суду клопотанні про арешт вилученого майна, сторона обвинувачення просить також поновити строк на звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вказуючи, зокрема, що по даномк кримінальному провадженню проведенна значна кількість слідчих і процесуальних дій, а звернутися до суду із вказаним клопотанням в строки, визначені ст. 171 КПК України, не виявилося можливим.
В судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до канцелярії суду 08.04.2019 надійшла заява від слідчого СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_3 , в якій він просить у зв`язку з великою службовою завантаженістю розглянути клопотання про арешт майна без його участі (а.с. 45).
Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотань. Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2019 надано дозвіл слідчому, який здійснює досудове розслідування, чи прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, на проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з метою виявлення та вилучення документації відносно договорів страхування « ОСОБА_13 карта», електронних носіїв інформації, в тому числі комп`ютерної техніки, засобів мобільного зв`язку, які містять у собі інформацію щодо договорів страхування « ОСОБА_13 карта», страхових полісів «Зелена карта», бланків страхових полісів «Зелена карта», чорнових записів, які можуть містити на собі сліди вчинення злочину, документації, пов`язаної із службовою діяльністю ОСОБА_5 (а.с. 34-35).
05.04.2019 на підставі вказаної ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2019 проведено обшук в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.45 год. до 14.20 год., в ході якого, згідно протоколу обшуку від 05.04.2019 вилучено майно, перелічене в даному клопотанні сторони обвинувачення (а.с. 23-28).
05.04.2019 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110-2 КК України, тобто фінансування (матеріальне забезпечення) дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України, та порушення порядку, встановленого Конституцією України (а.с. 29-33).
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Вказаною статтею передбачається не просто можливість, а й обов`язковість поновлення строку виконання процесуальних дій, пропущеного з поважних причин. Поважність причин визначається слідчим суддею у разі неможливості своєчасного подання відповідного документа через будь-які обставини, що не дозволили учасникові процесу завчасно подати відповідний документ.
Принципом кримінального судочинства є доступ до правосуддя (ст. ст. 7, 21 КПК України), який впроваджує у вітчизняне кримінальне процесуальне законодавство міжнародно-правовий стандарт, який міститься у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання сторони обвинувачення та поновлення процесуального строку слідчому, прокурору на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, пропущеного із поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Крім того, згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до п. 3 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Як зазначено вище, 05.04.2019 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110-2 КК України, тобто фінансування (матеріальне забезпечення) дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України, та порушення порядку, встановленого Конституцією України (а.с. 29-33).
Санкція ч. 1 ст. 110-2 КК України, передбачає позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та конфіскацію майна.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню,
Накладання арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 1 ст. 110-2 КК України.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Визначити місцем зберігання арештованого майна Управління служби безпеки України в Харківській області (м. Харків, вул. Мироносицька, 2).
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1