Постанова

Іменем України
15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 554/3707/16-к
провадження № 51-1352км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 і його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000953, за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця Грузії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Вірменії, уродженця Вірменії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року засуджено: ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України; ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання судових витрат і речових доказів.

Цим же вироком засуджено особу справа щодо якого виділена в окреме провадження.

Апеляційним судом Полтавської області вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання і постановлено свій вирок від 20 вересня 2017 року, яким засуджено: ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 і ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 05 березня 2016 року, приблизно о 18 годині, за попередньою змовою групою осіб між собою та з особою, справа щодо якого виділена в окреме провадження, з корисливих мотивів та метою таємного викрадення чужого майна, прибули до четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , та намагалися проникнути до квартири АДРЕСА_4 , де проживали ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та відкрито знаходилось їх спільне цінне майно, а саме: гроші в сумі 24 000 грн. та ювелірні вироби із золота на суму 40 370,10 грн.
При цьому, виходячи із заздалегідь розподілених функцій, з метою досягнення поставленої мети, особа, справа щодо якого виділена в окреме провадження спочатку самостійно піднявся до вказаної квартири АДРЕСА_4 та кілька разів подзвонив у дзвоник, а коли переконався у відсутності мешканців, заклеїв стрічкою вічка вхідних дверей сусідніх квартир, перевірив чи немає сторонніх осіб на інших поверхах та покликав співучасників. У свою чергу ОСОБА_10 за допомогою наявних при собі «відмичок» та фольги намагався відчинити дверні замки, отримуючи від ОСОБА_8 додаткові відмикаючи пристрої. В той же час ОСОБА_8 та особа, справа щодо якого виділена в окреме провадження, перебували поряд на нижньому та верхньому майданчиках сходів, звідки вели спостереження для попередження виникнення небезпеки під час вчинення злочину.
Однак ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та особа, справа щодо якого виділена в окреме провадження не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були затримані працівниками патрульної поліції.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційних скаргах засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , які є аналогічними, вони порушують питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду. Вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх доводів зазначають, що, а ні органом досудового слідства, а ні судом не доведено обставин, які б вказували на характерні для злочину, як крадіжка з проникненням, тобто відсутні сліди злому, відсутнє викрадене майно, відсутнє знаряддя злому. Також у провадженні відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Крім того вказують на порушення прав ОСОБА_8 , оскільки йому не було перекладено процесуальні документи на рідну мову.

Захисник ОСОБА_7 у касаційній скарзі просить вироки Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року та Апеляційного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження закрити. Вказує на те, що дані рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам ст. 370 КПК України. Зазначає, про те, що були допущені порушення, як на досудовому слідстві, так і в судах першої та апеляційної інстанцій.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_10 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається при цьому на неповноту та однобічність розгляду провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій постановили вироки на підставі недопустимих доказів, а саме на підставі протоколу огляду місця події та додатками до нього, який складений з порушенням.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти вимог касаційних скарг та просила залишити їх без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції відповідно до вимог частини 1 ст. 433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджені ОСОБА_10 і ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України не визнали. Проте їх вина підтверджується низкою доказів, здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в суді першої інстанції, яким суд дав належну оцінку. Так, винуватість ОСОБА_10 і ОСОБА_8 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який зазначив, що він перебуваючи у своїй квартирі АДРЕСА_5 через двірний «глазок» спостерігав за діями обвинувачених, з яких ОСОБА_8 та особа, справа щодо якого виділена в окреме провадження, зайняли свої позиції на площадках між верхнім та нижнім поверхами відповідно, при цьому особа, справа щодо якого виділена в окреме провадження попередньо заклеїв «глазки» квартир суміжних з квартирою потерпілого. А в цей час ОСОБА_10 намагався за допомогою відмичок відімкнути замок його квартири. Це підтвердила свідок ОСОБА_12 .

Окрім того, винуватість ОСОБА_10 і ОСОБА_8 підтверджується доказами, які містяться в досліджених судом даних: протоколів пред`явлення для впізнання від 23.03.2016 року та 26.03.2016 року, згідно яких потерпілий та свідок ОСОБА_12 упізнали за фотокартками ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та особу, справа щодо якого виділена в окреме провадження, які намагались проникнути до їх квартири; протоколу огляду місця події від 15.03.2015 року, згідно якого було оглянуто та вилучено дверний замок квартири потерпілого з наявними подряпинами, на підвіконні між 3 та 4 поверхами вилучено прозорий флакон з металевими пластинками, на п`ятому поверсі вилучено 6 металевих виробів, схожих на «відмички» та у під`їзді виявлено та вилучено мобільний телефон Самсунг, при огляді квартири встановлено, що обстановка не порушена, при цьому у ній виявили золоті вироби, гроші, а також інші речі; товарного чеку та бирок, якими підтверджується наявність золотих виробів, їх вага та ціна; висновку судово-криміналістичної експертизи №641 від 24.03.2016 року, згідно якого на внутрішніх поверхнях циліндрів здвоєних циліндрових механізмів, вилученого замка вхідних дверей виявлено потертості, які могли бути залишені, в тому числі предметами (інструментами), які мають форму близьку до форми ключових шпарин циліндрів, що підтвердив експерт ОСОБА_13 при допиті в суді.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про недопустимість, як доказу протоколу огляду місця події, оскільки судом не надано відповідного дозволу для проведення вказаної слідчої дії, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_12 , як власник квартири добровільно надала згоду на проведення огляду квартири, якою вона володіє, в її присутності та заяв і зауважень не мала про що свідчить її особиста письмова згода (т.1 а.с.175).
Виходячи із кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

Також вина ОСОБА_10 і ОСОБА_8 підтверджується даними протоколів затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, згідно яких 15.03.2016 року під час особистого обшуку затриманих, а саме особи, справа щодо якого виділена в окреме провадження та ОСОБА_10 , було вилучено серед інших речей також по парі матерчатих рукавиць у кожного.
При особистому обшуку ОСОБА_8 також вилучено мобільний телефон Самсунг, при огляді якого встановлено наявність контакту « ОСОБА_14 », що відповідає імені обвинуваченого особи, справа щодо якого виділена в окреме провадження. При цьому також встановлено, що вилучений біля під`їзду буд. АДРЕСА_3 після затримання обвинувачених мобільний телефон Самсунг з якого було здійснено останній вихідний дзвінок саме ОСОБА_8 .

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_10 і ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Також судом досліджені всі обставини справи, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_8 під час судового розгляду не встановлено.

Дії ОСОБА_10 і ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.

Крім цього, при перевірці кримінального провадження встановлено, що такі ж, як і в касаційній скарзі твердження захисник ОСОБА_7 висловлював при розгляді провадження у суді апеляційної інстанції. Апеляційним судом при перевірці матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку рішення прийнято правильно. Свої висновки із цього питання суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив. Із даними висновками погоджується і колегія суддів. Рішення апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисників про порушення прав на захист їх підзахисного, оскільки йому не було перекладено процесуальні документи на вірменську мову, то вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження. Так, ані ОСОБА_8 , ані його захисник, як на досудовому слідстві, так і у судовому засіданні не заявляли клопотання про переклад процесуальних документів на рідну мову. Крім того, як убачається з провадження, ОСОБА_8 відмовився від послуг перекладача в суді апеляційної інстанції, оскільки досконало володіє українською і російською мовами, про що свідчить його заява т. 2 а.с. 117.

Також, посилання сторони захисту на відсутність можливості розуміти пред`явлене обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_10 є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження згідно яких вони були належно забезпечені перекладачем, а від отримання обвинувального акту вони відмовилися, побудувавши свій захист відповідно до ст. 63 Конституції України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Покарання засудженим ОСОБА_10 і ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засуджених. Призначене покарання, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для задоволення касаційних скарг, не вбачає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 , його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_8 без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3