Справа №523/2905/19
Провадження №1-кс/523/1515/19
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

15 березня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0000665 від 20.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 13.03.2019 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
15.03.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким в період часу з 18:40 до 19:15 години 20.02.2019 року в ході огляду слідчо-оперативною групою вказаного ВП квартири АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено 2 наволочки та 1 простирадло зеленого кольору, які запаковані до відповідних полімерних пакетів.

Як слідує з клопотання, за письмовою заявою ОСОБА_4 , СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0000665 від 20.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а у внесеному клопотанні старший слідчий ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , 2 наволочки та 1 простирадло зеленого кольору, які запаковані до відповідних полімерних пакетів, та в обґрунтування означеного клопотання слідчий посилається на те, що вказані речі є предметом злочину.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Між тим, за ст.132 цього Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 наведеного Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а у випадку, передбаченому п.11 ч.2 цієї ж статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно зі ст.171 вказаного Кодексу, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За ч.3 ст.172 означеного Кодексу, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Проте, аналогічне клопотання слідчого ОСОБА_5 від 20.02.2019 року про арешт майна у цьому кримінальному провадженні №0000665, було повернуто ухвалою слідчого судді від 25.02.2019 року до Одеської місцевої прокуратури №4, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.ст.170, 171 КПК України, але викладені в цій ухвалі недоліки старшим слідчим ОСОБА_2 належним чином не усунуті.

Так, всупереч приписам ч.2 ст.170, ч.2 ст.171 КПК України, у внесеному клопотанні вдруге належним чином не викладено значення цього майна для потреб кримінального провадження у конкретному випадку, а пропонуючи у клопотанні накласти арешт на майно, яке є речовим доказом, сторона обвинувачення взагалі не надала в розпорядження суду жодного документу в розумінні ст.ст.98-100, 104, 110 цього Кодексу, на підтвердження визнання такого майна речовим доказом, його огляду з докладним описом та фотофіксацією.
Разом із тим, матеріали означеного клопотання суперечать загальним засадам кримінального провадження, визначених у ст.7 КПК України, до яких зокрема відноситься недоторканність житла чи іншого володіння особи.
Так, за ст.13, ч.ч.1, 2 ст.233 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті, а під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володіння особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення.

Втім, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на виявлені та вилучені в ході проведення огляду квартири за вищезазначеною адресою певні речі, страшим слідчим ОСОБА_2 до означеного клопотання вдруге не додано відповідної ухвали щодо визнання правомірним проведення такого огляду житла особи або відомостей з надання дозволу саме власника означеної квартири на проведення огляду житла, що у свою чергу та у контексті ст.ст.233, 237 КПК України викликає обґрунтовані сумніви щодо правомірності проведеного огляду житла особи у конкретному випадку та перешкоджає накладенню арешту на майно за сукупністю наведених обставин.
Слід також відмітити, що додані до означеного клопотання й надані до суду копії матеріалів оформлені старшим слідчим ОСОБА_2 всупереч вимогам п.п.6, 15, 16 розділу ІІ, п.п.2, 3 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в органах Національної поліції, затвердженої наказом Голови Національної поліції України №414 від 20.05.2016 року (непрошиті, не складений опис та засвідчувальний напис), що у свою чергу не надає слідчому судді можливості пересвідчитись у ідентичності таких копій документів та обґрунтувати ними відповідне судове рішення.

Аналогічні правові висновки містяться в Розділі 1 та у п.п.6, 9 Розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.

Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду старшим слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 і погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна є недостатньо обґрунтованим, а додані до нього відповідні матеріали не відповідають вимогам ст.ст.233, 237 КПК України, внаслідок чого слідчий суддя у контексті ст.ст.7, 9, 13 цього Кодексу доходить висновку про повернення клопотання до вказаної прокуратури для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст.1, 3, 7, 9, 13, 26, 132, 167, 170-172, 233, 237, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 13.03.2019 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0000665 від 20.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині.

Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1