Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4212/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 190 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000244 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, працюючого СТОВ «Ліщинське», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.1 ст.190, ч.1, ч.3 та ч.4 ст.358 КК України, -
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України скасувати, а провадження в цій частині закрити. Відмовити прокурору у задоволенні цивільного позову та стягненню з нього на користь Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації 6483 гривень 85 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням даного кримінального правопорушення, а також 1058 гривень 48 копійок на користь держави за проведення судово - почеркознавчої експертизи. В решті вирок залишити без зміни. Вважає вирок суду в цій частині незаконним, ухваленим без урахування дійсних обставин справи. Зазначає, що визнаючи його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам по справі, а саме технічному паспорту на будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Вказує, що придбаний ним будинок, не є житловим приміщенням, оскільки в ньому відсутнє будь-яке опалення. Стверджує, що отримувані ним кошти використовував на покриття витрат орендованого його сім`єю будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2018 року ОСОБА_7 виправдано за ч.1, ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України за відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації 6483 гривень 85 копійок у відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням даного кримінального правопорушення.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово - почеркознавчої експертизи в розмірі 1058 гривень 48 копійок.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, з 01.12.2006 року ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . У достовірно невстановлений слідством день грудня 2014 року ОСОБА_7 був змушений покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту. Таким чином ОСОБА_7 являвся внутрішньо переміщеною особою.
Взяття на облік внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції проводиться відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-УІІ, «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 (далі - Порядок №509) у відповідності до поданих заяв про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - адресна допомога) проводиться згідно «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок №505) у відповідності до поданої заяви для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Відповідно до п. 6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли заявник або будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.
10.12.2014 р. ОСОБА_7 , відповідно до поданої заяви був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та отримував адресну допомогу.
25.09.2015 р. ОСОБА_7 придбав у власність 1/2 житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та відповідно до п. 6 Порядку №505 не мав права на отримання адресної допомоги.
У невстановлений слідством час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошових коштів отриманими від Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної Державної адміністрації (), що розташовується за адресою: м. Житомир, вул. Бориса Тена, 16 (далі УПЗСН) в якості адресної допомоги.
09.12.2015 р. у невстановлений слідством час, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 звернувся до УПСЗН із заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Перебуваючи у приміщенні УПЗСН у вказаний день та час ОСОБА_7 , з метою заволодіння бюджетними коштами в якості адресної допомоги, подав до УПЗСН заяву №7887 від 09.12.2015 для призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - заява про надання адресної допомоги) та зазначив у неї відомості про відсутність у його володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, при цьому усвідомлюючи, що має у власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 .
09 грудня 2015 року за результатами розгляду вказаної заяви, працівниками УПСЗН, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_7 , прийнято рішення про призначення йому адресної допомоги та на підставі вказаного рішення 26.01.2016 року нараховано та виплачено на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1511 грн. 35 коп.
Крім того, 08.02.2016 р., продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошових коштів отриманими від Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної Державної адміністрації, ОСОБА_7 , вдруге подав до УПЗСН заяву про надання адресної допомоги №3416 від 08.02.2016 р., зазначивши у неї відомості про відсутність у його володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, при цьому усвідомлюючи, що має у власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 .
08.02.2016 р. за результатами розгляду вказаної заяви, працівниками УПСЗН, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_7 , прийнято рішення про призначення йому адресної допомоги та на підставі вказаного рішення 04.03.2016 року нараховано та виплачено на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 884 грн., 31.03.2016р. нараховано та виплачено 1326 грн., 19.04.2016р. нараховано та виплачено 1326 грн., 19.05.2016р. нараховано та виплачено 1105 грн. та 16.06.2016р. нараховано та виплачено 331 грн. 50 коп., а всього на загальну суму 4972 грн. 50 коп.
Таким чином, у період з 09.12.2015 р. по 16.06.2016 р. ОСОБА_7 шляхом обману, заволодів грошовими коштами УПЗСН на загальну суму 6483 грн. 85 коп., чим причинив вказаному органу державної влади матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1, 3, 4 ст. 358 КК України, суд першої інстанції зазначив, що в діях останнього відсутній склад злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 358 КК України, оскільки дії обвинуваченого не були спрямовані на підробку офіційного документу та подальше його використання, враховуючи, що заяви для призначення щомісячної адресної допомоги не можуть вважатися офіційними документами.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ч.1 ст.404 КПК України та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1, 3, 4 КК України сторонами не оскаржуються, тому в апеляційному порядку не переглядаються.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисних діях, які виразились в заволодінні чужим майном шляхом обману. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 190 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та показав, що він дійсно є особою, яка переміщується з регіонів проведення антитерористичної операції та мав право на отримання адресної допомоги. 25.09.2015 року він придбав у власність 1/2 частину будинку в с.Ліщин Житомирського району. Однак, оскільки вказаний будинок був без опалення, то не був придатний до проживання, тому він вважав, що зазначений будинок не є житловим приміщенням. Зазначає, що ним не були порушені жодні вимоги чинного законодавства та він мав право на отримання адресної допомоги.
Аналогічні пояснення обвинувачений ОСОБА_7 надав в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- даних акту державної фінансової інспекції в Житомирській області № 06-04-09/08 від 04.07.2016 року, згідно якого проведено ревізію використання коштів, виділених з державного бюджету на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, а також законності призначення, нарахування та виплат усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів в Управлінні праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації за період з 01.01.2014 року по 01.06.2016 року;
- даних реєстру осіб (переселенців), які мають у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, згідно Державного реєстру речових прав власності в УПСЗН Житомирської РДА за період з 01.10.2014 року по 01.04.2016 року, складеного 24.06.2016 року провідним державним фінансовим інспектором ОСОБА_9 . Відповідно даних вказаного реєстру, ОСОБА_7 має у власності частину житлового будинку у АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2015 року;
- протоколі огляду предметів від 27.03.2017 року, згідно якого оглянуто особову справу ОСОБА_7 , вилучену в УПСЗН Житомирської РДА 07.03.2017 року на підставі ухвали суду. В матеріалах особової справи оглянуто заяву ОСОБА_7 від 09.12.2015 року №7887 та заяву від 08.02.2016 року №3416, згідно яких останній просить призначити йому грошову допомогу для покриття витрат на проживання на оплату ЖКП; у графі щодо наявності у нього або будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення АТО, у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму підкреслено графа «Ні»;
- інформації Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 15.03.2017 року № 2169/2, згідно якої ОСОБА_7 в інкримінований період було нараховано та виплачено грошові кошти як внутрішньо переміщеній особі в розмірі 6483 грн. 85 коп.;
- копіях документів на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_3 (технічного паспорта, договору купівлі продажу частини житлового будинку та витягу з державного реєстру речових прав) з яких вбачається, що 25.09.2015 року за обвинуваченим ОСОБА_7 зареєстровано право власності на зазначену частину житлового будинку;
- виписці по картці/рахунку і додатковим рахункам договору за інкримінований період ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я ОСОБА_7 .
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, місцевий суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Також, безпідставним апеляційний суд вважає твердження апелянта про те, що придбаний ним будинок, не є житловим приміщенням, оскільки в ньому відсутнє будь-яке опалення.

Так, апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували, що вказане житлове приміщення у встановленому законом порядку визнано непридатним для проживання відповідно до Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання.
Разом з тим, з копії договору купівлі продажу від 25.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 прийняв у власність (купив) частину житлового будинку АДРЕСА_3 (а.п. 114). Також, згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2015 року, ОСОБА_7 є власником об`єкта житлової нерухомості, житлового будинку за вказаною адресою (а.п. 116).
Наведені обставини спростовують доводи обвинуваченого про те, що у його володінні не має в наявності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.
Доводи апелянта про те, що він не мав умислу на обман, оскільки фактично не міг проживати у зазначеному будинку, тому мав право на отримання відповідної адресної допомоги, апеляційний суд вважає необгрунтованими.
Так, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 у своїх заявах зазначив про те, що подаючи її, він підтверджує достовірність наданої інформації та повідомлений про відповідальність за надання недостовірної інформації. В той же час, останній у своїх заявах не повідомив про наявність в нього житла, в тому числі й такого, що не придатне (на його думку) для проживання, що позбавило можливість держаній установі винести законне та обґрунтоване рішення щодо можливості призначення йому відповідної адресної допомоги.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою його засуджено. Судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_7 та призначено покарання у виді штрафу. Призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, не вбачає підстав для скасування вироку суду.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законний та обгрунтований, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без зміни

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: