ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9713/16-к Номер провадження 11-кп/814/274/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0004074 від 19.10.2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , уродженця с. Пироги, Глобинського району, Полтавської області , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , учасника бойових дій, раніше не судимого
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.08.2018 року
за участю
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_6
в с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 13 років позбавлення волі.
Згідно вироку суду, 05.10.2016 року, приблизно о 21 год.00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , в якій він проживав на умовах найму житлового приміщення із потерпілим ОСОБА_10 , під час спілкування із останнім , між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка , з приводу проходження військової служби ОСОБА_6 в зоні проведення антитерористичної операції, в ході якої потерпілий ОСОБА_10 ображав обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим у ОСОБА_6 виник умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 .. Реалізуючи свій злочинний умисел , ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше 29 ударів руками та ногами по голові та тулубу. Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 , схопив руками за шию останнього та здавлював до того моменту, коли настала смерть ОСОБА_10 . Смерть потерпілого ОСОБА_10 згідно висновку експерта №691 /3 від 08.06.2017 року настала в проміжок часу не менше 10 , але не більше 20 діб до моменту проведення експертизи , тобто до 20.10.2016 року .
Після цього, 07.10.2016 року, в обідній час, більш точний час органами досудового розслідування і судом не встановлено , ОСОБА_6 , з метою приховування слідів злочину, з допомогою кухонного ножа розрізав тіло потерпілого ОСОБА_10 на дві частини, поклав в господарські сумки та у сміттєві мішки. Нижню частину тіла з кінцівками потерпілого ОСОБА_11 ,в цей же день, в обідній час ОСОБА_6 виніс з квартири АДРЕСА_3 та викинув у купу сміття в посадці, що знаходиться поряд з ПТУ № 26 по проїзду Ярославському м. Кременчука Полтавської області . 08.10.2016 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_6 верхню частину тіла з кінцівками потерпілого ОСОБА_11 , виніс з квартири АДРЕСА_3 та викинув в колектор біля недобудованої будівлі поряд із АЗС „Укртатнафта, яка знаходиться по вулиці Київська, 62 м. Кременчука.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , із внесеними під час апеляційного перегляду уточненнями, вбачається, що він просить змінити вирок суду перекваліфікувавши його дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та пом`якшити призначене покарання.

Стверджує, що не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 і під час конфлікту лише штовхнув останнього, а потерпілий упав та ударився шиєю об поличку. Крім того вказує, що місцевий суд призначив йому майже максимальне покарання, при цьому не в повній мірі врахував пом`якшуючі його покарання обставини, зокрема щире каяття, сприяння розкриттю злочину, бажання відкошувати завдану потерпілій шкоду.

В апеляційній скарзі, із внесеними доповненнями, прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій за ч.1 ст.115 КК України просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема вказує, що місцевим судом не достатньо враховано особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину та обставини вчиненого, дії обвинуваченого направлені на приховування злочину та уникнення від кримінальної відповідальності.

Просить постановити відносно ОСОБА_6 новий вирок, яким визнати останнього винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 14 років позбавлення волі. Крім того, прокурор просить зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) з 20.10.2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позиція інших учасників провадження.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_12 будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась за станом здоров`я, просила залишити вирок суду без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку суду.

Згідно вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений наголошує на тому, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини кримінального провадження внаслідок чого помилково кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України. Водночас, апелянт не просить суд апеляційної інстанції повторно дослідити покладені в основу вироку докази та дати їм іншу оцінку.

Виходячи з того, що згідно ст.23 КПК України безпосередність дослідження доказів віднесена до основних засад кримінального провадження, а апелянтом не ставиться питання про повторне дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження колегія суддів переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого виходить з обставин встановлених судом першої інстанції.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого, він не заперечує своєї причетності до смерті потерпілого оскільки під час конфлікту він штовхнув потерпілого, від чого останній впав, ударився об поличку та перестав дихати. Проте стверджує, що не мав умислу на вбивство потерпілого, смерть якого, на думку обвинуваченого, настала від удару шиєю об поличку. Також обвинувачений заперечує свою причетність до нанесення потерпілому інших тілесних ушкоджень.

Проте, такі доводи апелянта щодо причини смерті потерпілого та його версія щодо неумисного спричинення тілесних ушкоджень є неспроможними оскільки спростовуються покладеними в основу вироку доказами.

Так, визнаючи ОСОБА_6 винним в умисному заподіянні смерті потерпілого ОСОБА_10 , суд безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення - дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.
Зокрема, в основу вироку покладені письмові докази, а саме: протокол обшуку від 19.10.2016 року з фото таблицями з якого вбачається, що в квартирі потерпілого виявлені документи ОСОБА_6 , чисельні сліди речовини бурого кольору на шпалерах, дверях, подушці, у ванній вологі речі, штори та вода бурого кольору; протокол огляду місця події від 20.10.2016 року з фото таблицями в якому зафіксовано факт виявлення колекторі недобудови в господарській сумці труп ОСОБА_10 ; протокол огляду місця події від 20.10.2016 року з фото таблицею в якому зафіксовано місце в лісопосадці де виявлена сумка з двома нижніми кінцівками людини, що лежать у сміттєвих пакетах; протокол слідчого експерименту від 21.10.2016 року (з відеозаписом цієї слідчої дії) в ході якого ОСОБА_6 показував як він штовхнув потерпілого від чого той упав та ударився горлом об шафу та розповідав як він розрізав труп потерпілого, показав де знаходились ніж та пакети та як він позбувся тіла, ножа, одягу, ціпка потерпілого; висновки експертиз.
З досліджених судом висновків судово-медичних вбачається, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 були нанесенні в життєво важливі органи , у кількості не менше 29 ударів. При цьому спочатку були спричинені закрита черепно-мозкова травма, перелом ребер, перелом грудної клітини, потім настала механічна асфіксія внаслідок здавлювання шиї руками. Смерть потерпілого настала від здавлювання шиї руками. З метою приховування слідів злочину, тіло потерпілого ОСОБА_10 було розрізано на дві частини.
Так, згідно висновку № 691 від 28.11.2016 року вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , 1938 року народження, враховуючи дані отримані в ході розтину тіла трупа, проведених лабораторних методів дослідження та відомі обставини справи експерт приходить до висновку, що на верхній частині гнилісно зміненого, розчленованого трупа ОСОБА_10 , виявлено наступні тілесні ушкодження: повний перелом щитоподібного хряща по лінії зрощення правої і лівої його пластинок від верхньої до нижньої вирізки; перелом правого і лівого верхніх рогів щитоподібного хряща; перелом лівого великого рога під`язикової кістки в середній його третині; перелом правого великого рога під`язикової кістки в місці зрощення його з її тілом; крововиливи по зовнішній поверхні правої і лівої сонних артерій; крововиливи в товщі тканини щитоподібної залози справа і зліва; крововиливи в м`які тканини в ділянці кінчика язика справа і зліва; крововиливи в м`які тканини правої бічної, передньої і лівої бічної поверхні шиї; гематоми м`яких тканин правої бічної, передньої і лівої бічної поверхонь шиї та верхньої третини передньої поверхні грудної клітини. Які поєднані з наявними асфіктичними ознаками: крововиливи в сполучнотканинних оболонках правого і лівого ока; крововиливи у кореня язика і м`які тканини надгортанника; крововиливи під слизову оболонку гортані і трахеї; великі емфізематозно роздуті легені з чіткими відбитками ребер та під плевральними крововиливами по задній їх поверхні. Дані тілесні ушкодження мають характер прижиттєвий і утворилися в один проміжок часу, одномоментно, від стискаючої дії тупих твердих предметів з обмежено-контактуючою поверхнею, і є характерними для механічної асфіксії шляхом здавлення м`яких тканин і органів шиї безпосередньо в момент настання смерті про, що свідчить їх характер і локалізація, відповідно за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносно живої людини, в своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення і прямого причинно-наслідкового зв`язку зі смертю.
Закрита травма грудної клітини, у вигляді: забою серця з крововиливом в м`які тканини навколосерцевої сорочки; поперечного перелому груднини в третьому міжреберному проміжку; перелому хрящової частини четвертого, п`ятого ребер зліва; перелому хрящової частини третього, четвертого, п`ятого ребер справа; перелому другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого ребер зліва по передньо-підпаховій лінії; перелому хрящової частини сьомого, восьмого, дев`ятого ребер зліва; перелому четвертого, п`ятого, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого ребер справа по середньо-ключичній лінії; перелому другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого ребер справа по передньо-підпаховій лінії; крововиливи в м`які тканини грудної клітини в проекції вказаних переломів ребер і груднини; гематом м`яких тканин грудної клітини в проекції груднини, третього, четвертого, п`ятого ребер справа, шостого, сьомого, восьмого ребер зліва, сьомого, восьмого, дев`ятого ребер справа. Дані тілесні ушкодження, мають характер прижиттєвих і утворилися в один проміжок часу від ударної дії тупих твердих предметів з обмежено-контактуючою поверхнею, безпосередньо перед настанням смерті про, що свідчить їх характер і локалізація, відповідно за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносно живої людини, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, при цьому прямого причинно-наслідкового зв`язку зі смертю в даному випадку не мають. Закрита черепно-мозкова травма, у вигляді: крововиливу під оболонку і в речовину правої тім`яної ділянки головного мозку; гематоми м`яких тканин правої тім`яно скроневої ділянки голови; гематоми м`яких тканин лівої лобної ділянки обличчя; гематоми м`яких тканин верхньої і нижньої повік лівого ока; гематоми м`яких тканин лівої щоки; гематоми м`яких тканин верхньої і нижньої губи зліва; гематоми м`яких тканин в ділянці нижньої щелепи справа; гематоми м`яких тканин підборіддя; крововиливів в м`які покрови обличчя і голови зі сторони внутрішньої поверхні вказаних гематом. Дані тілесні ушкодження мають характер прижиттєвих і утворилися в один проміжок часу від ударної дії тупих твердих предметів з обмежено-контактуючою поверхнею, безпосередньо перед настанням смерті, про що свідчить їх характер і локалізація, відповідно за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносно живої людини, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, при цьому причинно-наслідкового зв`язку в даному випадку не мають. Гематома м`яких тканин правого плечового суглобу; гематома м`яких тканин лівого плечового суглобу; гематома м`яких тканин правого плеча; гематома м`яких тканин лівого плеча; крововилив в м`які тканини правого передпліччя; крововилив в м`які тканини поперекової ділянки спини справа; крововилив в м`які тканин правої сідниці. Дані тілесні ушкодження, мають характер прижиттєвих і утворилися в один проміжок часу від ударної дії тупих твердих предметів, безпосередньо перед настанням смерті про, що свідчить їх характер і локалізація, відповідно за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносно живої людини як в своїй сукупності так і кожне окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили б короткочасний розлад здоров`я. Суцільна циркулярного характеру рана нижньої третини тулуба, нижче рівня лонного зчленування в ділянці верхньої третини правої і лівої стегнових кісток, і правої та лівої сідниць з рівномірним ушкодженням м`яких тканин та правої і лівої стегнових кісток, які мають характер посмертних і утворилися від ріжучої дії гострого предмету, про що свідчить їх характер і локалізація, відповідно причинно-наслідкового зв`язку зі смертю не мають, у зв`язку з чим за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносно живої людини не визначаються. Характер і локалізація крововиливу в м`які тканини поперекової ділянки спини справа та правої сідниці не виключають можливості їх утворення в результаті спрямованого за рахунок удару чи поштовху, падіння тіла з положення стоячи на площині (підлога), з ударянням даною анатомічною ділянкою об неї (а.с. 130-134 т.1).
Із висновку експерта № 691/1 від 08.12.2016 року вбачається, що першочергово ОСОБА_10 було спричинені тілесні ушкодження, які утворили закриту черепно-мозкову травму та закриту травму грудної клітини, після чого в останню чергу було спричинено ушкодження направлені на здавлення органів і м`яких тканин шиї, що викликало механічну асфіксію і смерть, після настання якої, було посмертно в ділянці верхньої третини стегон і пахової ділянки розчленовано тіло трупа на дві частини. Смерть ОСОБА_10 , настала в результаті механічної асфіксії внаслідок здавлення органів і м`яких тканин шиї з метою вбивства. Дане заключення підтверджується виявленими під час проведення експертизи трупа характерних для даного роду смерті патоморфологічних та гістологічних ознак, детальний опис яких викладено в судово-медичному діагнозі. Також в ході проведення експертизи трупа, виявлено поєднані з основною причиною смерті ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення і за відсутності механічної асфіксії, могли мати летальні наслідки.
ОСОБА_10 прижиттєво було спричинено тілесні ушкодження тупим твердим предметом: внаслідок ударної дії - що характерно для кистей рук стиснутих у кулак чи ніг, як взутих у взуття так і без нього, або подібних до них тупих твердих предметів; внаслідок здавлення - що характерно для пальців і долоней, чи передпліччя і плеча рук, або подібних до них тупих твердих предметів. Натомість після настання смерті тіло було розділене гострим предметом, який володіє ріжучими властивостями, що характерно, для леза клинка ножа, чи подібного до нього гострого предмету.
Із вищевказаних висновків експерта вбачається, що смерть потерпілого наступила в результаті задушення його іншою особою.
Версія обвинуваченого про те, що він штовхнув потерпілого від чого останній впав у свою кімнату, вдарився горлом об шафу та помер спростована, в тому числі, висновком експерта № 691/2 від 09.12.2016 року з якого вбачається, що при проведенні додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 за результатами відтворення обставин спричинення тілесних ушкоджень, за участю підозрюваного ОСОБА_6 , враховуючи дані отримані в ході проведення слідчого експерименту, від 21.10.2016 року, після їх вивчення опрацювання і порівняння з даними висновку експерта №691/1 від 08.12.2016 року, з урахуванням відомих обставин справи - показання підозрюваного ОСОБА_6 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту 21.10.2016 року, не відповідають об`єктивним судово-медичним даним, згідно висновків експерта №691/1 від 08.12.2016 року, а саме за характером, локалізацією, кількістю нанесених ударів, та механізмом спричинення виявлених на тілі трупа ОСОБА_10 , тілесних ушкоджень, прижиттєвого характеру. Натомість, його показання в повній мірі відповідають характеру, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень посмертного характеру, а саме розчленування тіла трупа на дві частини (а.с. 163-164 т.1).
Допитаний місцевим судом експерт ОСОБА_13 підтримав надані ним експертні висновки та зазначив, що причина смерті потерпілого ОСОБА_10 - це механічна асфіксія , яка настала внаслідок здавлювання органів шиї, що підтверджується наявними тілесними ушкодженнями в ділянці шиї та її органів, які відображені у висновку експерта. Дані ушкодження характерні для утворення їх від здавлювання пальцями кистей рук чи руками сторонньої людини. У потерпілого були виявлені і інші тілесні ушкодження, зокрема гематоми, переломи ребер справа та зліва, перелом грудини поперечний, та хрящової частини ребер. Всі тілесні ушкодження утворилися в один проміжок часу, який розцінюється хвилинами, не більше години. Тілесні ушкодження у вигляді переломів є тяжкими і також могли бути причиною смерті, якби не асфіксія.
З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що дослідженими судом доказами в їх сукупності спростована версія обвинуваченого як щодо відсутності у нього умислу на позбавлення життя потерпілого, так і щодо неспричинення ним виявлених у потерпілого прижиттєвих тілесних ушкоджень.
Натомість, з огляду на характер спричинення, локалізацію та кількість завданих потерпілому ОСОБА_10 ударів, в кількості не менше 29, що спричинили в своїй сукупності тяжкі тілесні ушкодження останньому, зважаючи на подальше здавлювання горла потерпілого, в результаті чого настала механічна асфіксія та смерть ОСОБА_10 , подальше розчленування трупа потерпілого з метою приховування слідів злочину, колегія суддів суду апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 умисно спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому з метою позбавлення життя останнього.
За таких обставин, доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 та діяв з необережності, колегія суддів вважає неспроможними та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого й перекваліфікації його дій з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України.
Переглядаючи вирок суду в межах апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора в частині призначеного покарання, колегія суддів апеляційного суду дійшла такого.
Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Як видно із матеріалів провадження, при обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, в тому числі й ті, на які посилаються апелянти.

Так, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня згідно Указу Президента України від 02.08.2014 року № 631/2014 та посвідчення , нагороджений медаллю «Захиснику Вітчизни» згідно Указу Президента України від 08.05.2015 року № 259/201, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, разом з тим, вчинив злочин щодо особи похилого віку, що обґрунтовано визнано судом обтяжуючою покарання обставиною, враховуючи думку потерпілої щодо призначення суворої міри покарання обвинуваченому, місцевий суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та про доцільність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини 1 ст.115 КК України.
На думку колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_6 є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів. Підстав, як для пом`якшення покарання обвинуваченому, так і для його посилення, колегія суддів не вбачає.

В той же час, апеляційні вимоги прокурора щодо зарахування ОСОБА_6 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII підлягають задоволенню, виходячи з такого .

Так, згідно до ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Згідно правового висновку, який викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

За змістом ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_6 вчинив злочин до 20.06.2017 року. При зарахуванні в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення суд керувався як положеннями ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року (період з 20.06.2016 року по 20.06.2017 року), так і положеннями ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року (період попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 16.08.2018 року), що не узгоджується зі змістом вище наведеного правового висновку Верховного Суду.

З огляду на вище викладене, апеляційні вимоги прокурора в цій частині підлягають задоволенню, оскільки в строк відбування покарання ОСОБА_6 , на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) необхідно зарахувати також строк попереднього ув`язнення до набрання вироком суду законної сили (з 20.10.2016 року по 24.04.2019 року включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418, КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 частково задовольнити.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) в строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 20.10.2016 року по 24.04.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Автозаводського районого суду м. Кременчука Полтавської області від 16.08.2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4