Справа №639/240/19
Провадження №1-кс/639/216/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , представника - ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» - ОСОБА_4 , особи, яка подала скаргу - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України, в якій просили зобов`язати начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та начальника медичної частини №27 забезпечити додержання її прав на надання медичної допомоги та вжити заходи по невідкладному проведенню необхідних медичних обстежень, а саме: проведення огляду лікарем невропатологом, дерматологом, ревматологом, вертебрологом в спеціалізованій медичній установі та провести лікування на підставі вказаного обстеження, консультативних висновків та медичних показань. Також просила надати для ознайомлення медичну карту та довідку про стан здоров`я.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_5 посилалася на те, що вона неодноразово зверталась з заявами до начальника медичної частини №27 ОСОБА_6 , в якій просила забезпечити її обстеження відповідними лікарями та надати їй для ознайомлення медичну карту та довідку про стан здоров`я. Станом на час подання скарги до суду відповідної медичної допомоги надано не було. ОСОБА_5 вказує, що стан її здоров`я погіршився, адже їй не надавалась відповідна медична допомога.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що скаргу необхідно задовольнити в частині зобов`язання медичної частини №27 надати для ознайомлення ОСОБА_5 медичну карту та довідку про стан здоров`я.

Представник Харківської міської медичної частини №27 філії ДУ «ЦОЗДКВС України» у Харківській та Луганській областях заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість, адже ОСОБА_5 було обстежено в умовах медичної частини та цими обстеженнями не встановлено необхідності обстежень із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку, а скарги на стан здоров`я ОСОБА_5 обумовлені наявними в неї захворюваннями: гіпертонічною хворобою ІІ ступеню, варикозним розширенням вен нижніх кінцівок, ХВН ІІ ст., порушенням толерантності до глюкози, остеохондрозом грудного відділу хребта астено-невротичного синдрому тощо. При цьому згідно пояснень представника медичної частини до неї ОСОБА_5 з заявами про ознайомлення з медичною карткою та наданням довідки про стан здоров`я не зверталась.

Представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_5 , матеріали судового провадження, заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_5 , приходжу до такого.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.07.2013 року стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами цього ж суду та іншими судами. На теперішній час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 знаходиться на розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова, обвинувачена тримається під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який розташований в межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відповідно до довідки з Харківської міської медичної частини №54 філії ДУ «ЦОЗДКВС України» у Харківській та Луганській областях від 21.12.2018 року, у ОСОБА_5 встановленні наступні діагнози: гіпертонічна хвороба 2 ступеню; варикозне розширення вен нижніх кінцівок; ХНВ 2 ступеню; порушення толерантності до глюкози; ангіопатія сітківки обох очей по гіпертонічному типу;блефарит обох очей; остереохондроз грудного відділу; хребетастено невратичний синдром; ЖКХ; хронічний калькульозний холецистит.

ОСОБА_5 зверталась з заявою до начальника медичної частини №27 ОСОБА_6 , в якій просила забезпечити її обстеження лікарями невропатологом, дерматологом, ревматологом, вертебрологом в спеціалізованій медичній установі та провести лікування на підставі вказаного обстеження, консультативних висновків та медичних показань. Також просила надати для ознайомлення медичну карту та довідку про стан здоров`я.

Посилання ОСОБА_5 в судовому засіданні належним чином не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Надаючи правову оцінку наявності підстав постановлення ухвали в порядку ч. 1 ст. 206 КПК України, суд виходить з такого.

Наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України із закладом охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі за текстом Порядок №239/5/104), пунктом 2.3. якого встановлено, що під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини. (п. 2.5. Порядку№239/5/104)
Відповідно до положень Європейських пенітенціарних правил-1 (Рекомендація № К (2006)2 Комітету Міністрів держав-учасниць), при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Життя в місцях позбавлення волі повинно бути, наскільки це можливо, наближене до позитивних аспектів життя у суспільстві. Адміністрація пенітенціарних установ мусить забезпечувати охорону здоров`я всіх ув`язнених цих установ. Компетентна інстанція повинна брати до уваги будь-які письмові скарги-від ув`язненого, якщо в них є підстави припускати, що права ув`язненого були порушені. Пенітенціарні установи регулярно інспектуються урядовими органами з метою оцінки того, чи відповідає управління ними вимогам національного законодавства та міжнародного права, а також положень даних Правил.
Відповідно до практики ЄСПЛ, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (пп. 72-74 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).
Так, загальні принципи практики Європейського суду з прав людини сформовані в пунктах 77, 78 рішення по Справі «Кущ проти України»(заява № 53865/11, остаточне 03/03/2016),п. 149 рішення у Справі «Корнейкова та Корнейков проти України» (заява № 56660/12, остаточне 24/06/2016), за змістом яких:
Суд неодноразово наголошував на тому, що охорона здоров`я ув`язнених осіб повинна забезпечуватися належним чином (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 94, ECHR 2000-ХІ). Відсутність належної медичної допомоги може становити поводження, що суперечить статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkeу) [ВП], заява № 22277/93, п. 87, ECHR 2000-VII, і «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 90, від 4 жовтня 2005 року).
Суд вважає, що «належність» медичної допомоги під час тримання під вартою залишається найбільш важким елементом для визначення. Лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була належною (див. рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), заяви № 9852/03 та № 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року). Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою (див., наприклад, рішення у справі «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-ХІІ), оперативність і точність постановки діагнозу і надання допомоги (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), п. 115, та рішення у справі «Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), заява № 72286/01, пп. 104-106, від 28 березня 2006 року), а за умови, коли це викликано медичним станом, - регулярність та систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування хвороб ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (див. там само, пп. 109 та 114; а також рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року; та «Попов проти Росії» (Popov v. Russia), заява № 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року). Державні органи влади також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичної реалізації призначеного лікування (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan, п. 116, та рішення у справі «Голомийов проти Молдови» (Holomiov v. Moldova), заява № 30649/05, п. 117, від 7 листопада 2006 року).
Харківською міською медичною частиною №27 філії Державної установи «Центр охорони здоров"я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях, в порушення вимог ст. 22 КПК України, не надано належних та достатніх доказів щодо проведення належного медичного обстеження ОСОБА_5 з урахуванням її скарг на стан здоров`я, та відсутності підстав для організації проведення її обстеження лікарями невропатологом, дерматологом, ревматологом та вертебрологом.

При цьому суд відзначає, що згідно пояснень представника медичної частини в штаті останньої перебувають лише два лікаря терапевта, стоматолог та рентгенолог.

Отже, скарга ОСОБА_5 в частині зобов`язання організувати проведення її медичного обстеження з урахуванням її скарг на стан здоров`я, в тому числі,із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку, підлягає задоволенню.

Щодо вимог скарги про зобов`язання ознайомити її з медичною документацією та надати довідку про стан здоров`я, то згідно абз. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Частиною 4 статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року №3352-ХІІ передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основи законодавства про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, зокрема, достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

Пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я. Медичний працівник зобов`язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров`я. Якщо інформація про хворобу пацієнта може погіршити стан його здоров`я або погіршити стан здоров`я фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, зашкодити процесові лікування, медичні працівники мають право надати неповну інформацію про стан здоров`я пацієнта, обмежити можливість їх ознайомлення з окремими медичними документами. (ст. 39 Закону України «Про основи законодавства про охорону здоров`я»)
З огляду на викладене, медичну частину також необхідно зобов`язати ознайомити ОСОБА_5 з її медичною документацією та надати довідку про стан здоров`я.

Керуючись вимогами ст.ст. 206, 309, 369-376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Зобов`язати начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії Державної установи «Центр охорони здоров"я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях:

- організувати проведення медичного обстеження ОСОБА_5 з урахуванням її скарг на стан здоров`я, в тому числі,із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104;

- надати ОСОБА_5 для ознайомлення медичну карту;

- надати ОСОБА_5 довідку про стан здоров`я.

Оскарження ухвали не передбачено ст. 309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1