Справа №589/856/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/196/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шостки Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз 16.06.2010 за ч.3 ст.296 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 11.02.2015 умовно-достроково на невідбутний строк 1 місяць 20 днів,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2017 року, якими :

- захисник порушує питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7

- обвинувачений просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження відносно нього.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Постановлено строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 11 січня 2017 року, зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення в два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Задоволено позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що із наданих стороною обвинувачення суду доказів у підтвердження пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, а саме протоколу огляду місця події, висновку експерта № 41 від 07.03.2017р., а також висновків судово-медичної (імунологічної) експертизи неможливо встановити застосування обвинуваченим ОСОБА_7 ножа для подолання опору потерпілої ОСОБА_10 . Стверджує, що висновки судово-медичної експертизи про наявні у потерпілої ушкодження від застосування ножа відсутні, як відсутні висновки досліджень одягу потерпілої на предмет ушкодження від дії ножа, при цьому дослідження речових доказів - предмету знаряддя вчинення кримінального правопорушення (складний ніж, вилучений при ОМП 11.01.2017р.), позначеного в реєстрі матеріалів в розділі II п.6, сторона обвинувачення визнала недоцільним. Зазначає, що у вироку є помилкове посилання як на доказ на протокол огляду місця події від 11.01.2017р., об`єктом огляду якого був будинок АДРЕСА_2 , оскільки вказаний документ не досліджувався. Зауважує, що висновок СМЕ №41 від 07.03.2017р. виконано з порушенням вимог Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки експертом для дослідження використана довідка, форма якої міністерством охорони здоров`я не затверджена, відповідно не є офіційним документом. Вказує, що стороною обвинувачення ухвала слідчого судді про тимчасовий доступ до документів (медичної документації ОСОБА_9 ) суду надана не була.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 свої вимоги мотивує тим, що у матеріалах провадження відсутні повні докази, що доводять його винуватість у скоєнні злочину. Зазначає, що будь-яких примусових дій, застосування ножа і погроз, а також фізичних дій до потерпілої ОСОБА_9 ним не було застосовано. Стверджує, що у матеріалах провадження відсутні свідки, які могли б підтвердити, що потерпіла ОСОБА_9 була дійсно зґвалтована та саме ним. Зазначає, що у матеріалах вказаного провадження є висновки, надані лікарем-гінекологом та судмедекспертом від 07.03.2018р., які доводять, що наявні у потерпілої пошкодження не є характерними для насильницького статевого акту, а тому вважає, що потерпіла ОСОБА_9 не була зґвалтована та є незайманою, що доводить його невинуватість у скоєному. Наголошує, що наявні у потерпілої легкі пошкодження у виді подряпин на статевому органі можуть бути нанесені предметами гігієни. Вказує, що проголошення вироку суду відбулось за його відсутності без його усного та письмового погодження.

У поданих запереченнях потерпіла ОСОБА_9 не погоджується з викладеними у апеляційних скаргах доводами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , посилається на їх безпідставність та необґрунтованість. При цьому вважає вирок суду законним, обґрунтованим, вину ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину доведеною зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а призначене покарання обвинуваченому таким, що відповідає тяжкості скоєного злочину, його особистості, наявності ряду судимостей та відсутності пом`якшуючих покарання обставин.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 10 січня 2017 року близько 23 год. він, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в районі буд. АДРЕСА_3 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у нього виникло бажання задовольнити свою статеву пристрасть шляхом вступу з нею у статеві зносини природним способом. Усвідомлюючи, що не може отримати від ОСОБА_9 добровільної згоди, ОСОБА_7 вирішив зробити це всупереч її волі, з погрозою застосування фізичного насильства. Реалізуючи свій злочинний намір для подолання опору дівчини, підійшовши до неї та погрожуючи ножем, ОСОБА_7 примусив ОСОБА_9 прослідувати за ним до буд. АДРЕСА_4 , де завів її до підвального приміщення, розташованого у п`ятому під`їзді даного будинку, та насильно, проти волі потерпілої, вступив з нею у статеві зносини природним шляхом, таким чином зґвалтувавши її.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, обвинуваченого та його захисника на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора - про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим вини у вчиненні закінченого злочину у виді зґвалтування, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які є достовірними, допустимими і достатніми.

Зокрема, вказані висновки підтверджуються:

- показами потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що 10 січня 2017 року, коли поверталась додому по вул. Чехова, ОСОБА_7 , погрожуючи їй ножем, примусив її прослідувати за ним до буд. АДРЕСА_4 , де завів її до підвального приміщення, розташованого у п`ятому під`їзді даного будинку, де зґвалтував її.

- показами свідка ОСОБА_12 , матері потерпілої, яка пояснила, що о 23:00 годині того дня її дочка не повернулася додому і не подзвонила. Після пошуків доньки, вона була знайдена на АДРЕСА_5 її тіткою, яка разом зі своїм сином привезли ОСОБА_9 додому, при цьому потерпіла нічого не могла сказати, плакала, вона дала їй заспокійливе. Після того, заспокоївшись, донька розповіла, що її зґвалтували.

- показами свідка ОСОБА_13 , тітки потерпілої, яка пояснила, що того дня разом зі старшим сином вони шукали ОСОБА_14 , коли йшли пішки з сином, почули чийсь плач. Побачила, що вийшли з двору два хлопці, які також гукали потерпілу. Після того, як вона побігла на зустріч племінниці, чоловік, який стояв близько біля неї, втік. Вона наказала сину бігти за ним, а ОСОБА_9 викрикнула, що в нього ніж, дуже плакала, сказала, що її зґвалтували.

- показами свідка ОСОБА_13 , двоюрідного брата потерпілої, який підтвердив пояснення, які надала свідок ОСОБА_13

- показами свідка ОСОБА_15 , знайомого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що того дня він також зі своїм другом ОСОБА_16 шукали потерпілу, біля заправки побачили ОСОБА_14 з чоловіком. Коли він крикнув « ОСОБА_17 !», чоловік побіг. Він з ОСОБА_16 побігли за ним і в цей час ОСОБА_17 закричала, що в нього ніж. Чоловіка не наздогнали, оскільки їх зупинив брат Жені. Після цього, пішли до ОСОБА_18 додому, вона нічого не розповідала. Мама Жені сказала згодом (цієї ж ночі), що ОСОБА_14 зґвалтували.

- поясненнями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які є аналогічними показам свідка ОСОБА_15 . При цьому свідок ОСОБА_20 , яка є подругою потерпілої, пояснила, що через тиждень ОСОБА_17 їй розповіла, що на неї (потерпілу) напав чоловік, погрожував ножем, повів в підвал та там зґвалтував. Разом з тим свідок позитивно характеризувала потерпілу.

Таким чином, показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11 січня 2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 як особу, що її зґвалтувала.

- висновком судово-медичного експерта № 41 від 07 березня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_9 по даним медичної документації, виявлено садно на дівочій пліві, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження. При цьому, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 , яким складено даний висновок, пояснив, що, хоча отримані потерпілою ушкодження не характерні для зґвалтування, однак, з фізіологічної точки зору, є абсолютно допустимим факт непорушення дівочої пліви після статевого акту, що може бути викликано як і особливостями організму жінки, так і обставинами самого статевого акту.

- протоколом огляду місця події від 11 січня 2017 року, об`єктом огляду якого був будинок АДРЕСА_2 (місце проживання ОСОБА_7 ), під час якого виявлено та вилучено одяг, який за описом потерпілої, співпадає з тим, в якому був одягнутий ОСОБА_7 під час вчинення злочину.

- протоколом огляду місця події від 11 січня 2017 року, об`єктом огляду якого було підвальне приміщення, яке розташоване в 5-му під`їзді будинку АДРЕСА_4 , під час якого виявлено та вилучено речовину білого кольору. Згідно висновку експерта № 199 від 13 лютого 2017 року, яким досліджувалися зразки крові та слини ОСОБА_7 , та висновку експерта № 202 від 14 лютого 2017 року, яким досліджувалася вищезазначена речовина, дана речовина є спермою та, зважаючи на одержані результати її сероголічного дослідження, групову характеристику крові та категорію видільництва особи, можна стверджувати, що походження слідів сперми можливе від ОСОБА_7

- висновком експерта № 203 від 14 лютого 2017 року, в сукупності з висновком експерта № 199 від 13 лютого 2017 року, яким досліджувалися зразки крові та слини ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , згідно якого у вмісті вагіни потерпілої ОСОБА_9 знайдено поодинокі сперматозоїди, які, зважаючи на одержані результати сероголічного дослідження слідів сперми, групову характеристику крові та категорію видільництва осіб, можуть походити від ОСОБА_7 .

При цьому обґрунтованими є посилання суду першої інстанції у вироку, з чим також погоджується колегія суддів, що в судовому засіданні обвинуваченому було надано право допитати вищезазначених осіб, в тому числі і потерпілу, із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань, однак він своє право реалізував, відмовившись задавати потерпілій та свідкам питання.

Отже, колегія суддів вважає правильними висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

За таких обставин, наведені докази в їх сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності повних доказів, що доводять його винуватість у скоєному, незастосування ним до потерпілої ОСОБА_9 будь-яких примусових дій, застосування ножа і погроз, та фізичних дій, а також його посилання на висновки, надані лікарем-гінекологом та судмедекспертом від 07.03.2018р., як на підтвердження своєї невинуватості у вчиненому.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу відсутності свідків, які могли б підтвердити, що потерпіла ОСОБА_9 була дійсно зґвалтована та саме обвинуваченим, то вказані твердження, на переконання колегії суддів, також не є слушними, з огляду на те, що у судовому засіданні ОСОБА_7 наголошував на тому, що того вечора він дійсно був у підвальному приміщенні з потерпілою ОСОБА_9 наодинці.

Також, на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_22 в частині того, що наявні у потерпілої легкі пошкодження у виді подряпин на статевому органі можуть бути нанесені предметами гігієни є припущенням та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме висновком експерта № 203 від 14 лютого 2017 року, згідно якого у вмісті вагіни потерпілої ОСОБА_9 знайдено поодинокі сперматозоїди, які можуть походити від ОСОБА_7 , а також показами допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_21 , за змістом яких, з фізіологічної точки зору, є абсолютно допустимим факт непорушення дівочої пліви після статевого акту, що може бути викликано як і особливостями організму жінки, так і обставинами самого статевого акту. При цьому покази експерта узгоджуються з показами потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила факт її зґвалтування обвинуваченим ОСОБА_22 , та підстав ставити під сумнів покази експерта та потерпілої колегія суддів не вбачає, оскільки вони є логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи захисника ОСОБА_6 в частині не підтвердження факту застосування обвинуваченим ОСОБА_7 ножа для подолання опору потерпілої ОСОБА_10 , а також відсутності висновків судово-медичної експертизи про наявні у потерпілої ушкодження від застосування ножа та висновків досліджень одягу потерпілої на предмет ушкодження від дії ножа, оскільки, як вбачається з матеріалів даного провадження, а саме пояснень потерпілої, вона з упевненістю повідомила про те, що, коли чоловік, який йшов ззаду, прикрив їй рукою очі, вона повернулась і відчула гострий, ріжучий предмет у себе з правої сторони під ребром. Це відчувалось через верхній одяг, були дуже неприємні ріжучі відчуття. Крім того, як зазначила потерпіла, по дорозі додому обвинувачений показав ніж потерпілій та сам сказав, що з ним на неї нападав. Разом з тим пояснення потерпілої підтверджуються і показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , які зазначили, що, коли побігли за обвинуваченим, потерпіла попереджувала, що у чоловіка ніж. Аналогічні пояснення дали свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_23 . При цьому сам обвинувачений не заперечував той факт, що мав при собі та показував потерпілій після вчинення злочину ніж, хоча і заперечував, що погрожував ним. Однак, на запитання суду обвинувачений не зміг повідомити, чому саме він показував потерпілій ніж, що дає підстави вважати вказані заперечення виключно способом захисту, в тому числі зважаючи і на те, що в ході допиту обвинувачений добре пам`ятав всі події 10 січня крім самої події злочину.

Разом з тим, в ході прослуховування звукозапису судового засідання від 04.10.2017 було встановлено, що суд першої інстанції досліджував протокол огляду місця події від 11.01.2017, об`єктом огляду якого був будинок АДРЕСА_2 , а тому вимоги сторони захисту з приводу помилкового посилання у вироку, як на доказ, на вказаний протокол є безпідставними.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 в частині того, що висновок СМЕ № 41 від 07.03.2017 виконано з порушенням вимог Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень, то переконливих доводів на рахунок цього у апеляційній скарзі захисником не наведено. При цьому, обґрунтованим є висновки суду, з чим також погоджується колегія суддів, в частині того, що висновок експерта № 41 зроблено на підставі даних медичної документації, складеної лікарями акушерами-гінекологами, які оглядали потерпілу, що повністю відповідає правилам проведення судово-медичної експертизи.

Відсутність у матеріалах справи ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до документів (медичної документації ОСОБА_9 ), про що стверджує у поданій апеляційній скарзі захисник, на переконання колегії суддів, не свідчить про порушення експертом порядку складення вищезазначеного висновку.

Твердження обвинуваченого щодо проголошення вироку суду за його відсутності без його погодження, що, на погляд обвинуваченого, є порушенням, також не є слушними з огляду на те, що судом першої інстанції було вжито всі належні заходи для доставки обвинуваченого до зали судового засідання, проте, згідно наявної у матеріалах довідки ІТТ №2 (м. Шостка) ГУНП в Сумській області від 11.10.2017, така можливість через відсутність планової варти до 23.10.2017 була відсутня. Разом з тим, колегія суддів зауважує, що копія оскаржуваного вироку була вручена обвинуваченому під розписку наступного дня після проголошення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду, а для засудженого, який утримується під вартою з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4