АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1606/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року,
за участю:

представника власника майна ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2018 року задоволено клопотання слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на групу нежитлових приміщень № 9-12 загальною площею 1209,95 Блок соціально-побутового обслуговування, що є двоповерховою будівлею з підвалом та надбудовою, яке знаходиться: адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 000, яке згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 , із позбавленням її права на відчуження та розпорядження майном.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подала через представника за довіреністю ОСОБА_10 апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт нерухомого майна, а саме на групи нежитлових приміщень № 9-12 загальною площею 1209,95 Блок соціально-побутового обслуговування, що є двоповерховою будівлею з підвалом та надбудовою, яке знаходиться: адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 000 відмовити.
Обґрунтовуючи причини пропущення строку на апеляційне оскарження ухвали, власник майна вказує, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно було розглянуто без власника майна. Про існування оскаржуваної ухвали їй стало відомо лише 01.03.2018 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно при зверненні на отримання витягу.

Мотивуючи апеляційні вимоги ОСОБА_6 зазначає, що є власником арештованого об`єкту нерухомого майна, доводи органу досудового розслідування щодо договору інвестування нежитлового приміщенняза адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 000 між ЗАТ " МЖК " Оболонь" та ОСОБА_11 не відповідають дійсності. На її переконання слідчий суддя прийшов до помилкового висновку, що належне їй майно відповідає ознакам, передбаченим ч. 2 ст. 170 та ст. 98 КПК України, також вона не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянт не пропустив, а його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без участі власника майна, а про існування оскаржуваної ухвали стало відомо лише 01.03.2018 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно при зверненні на отримання витягу. З апеляційною скаргою ОСОБА_6 звернулася 02.03.2018 року. Таким чином, остання не пропустила п`ятиденний строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001343, внесеному до ЄРДР 12.09.2017 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування зазначено, що 02.08.2006 року між ЗАТ «МЖК «Оболонь» (Забудовник) та ОСОБА_11 (Інвестор) укладено договір інвестування нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Кадетський Гай 3, загальною площею 1 209,95 м2 із сплатою 100% суми інвестування в розмірі 7 575 000 грн.

14.08.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено договір відступлення прав вимоги на вищевказану будівлю, після чого ОСОБА_12 01.04.2014 року вносить як одноособовий засновник майнові права на будівлю до статутного капіталу ТОВ «ДП «Київміськдовідка», вартість яких на той час становила 16 млн. грн.

При цьому, ОСОБА_12 , виступивши поручителем за кредитом, наданим 19.12.2007 ПАТ «КБ «Експобанк», передає 100% статутного капіталу ТОВ «ДП «Київміськдовідка» у власність банку в рахунок погашення боргу, у зв`язку з чим втрачає майнові права на зазначену нерухомість. Директором ТОВ «ДП «Київміськдовідка» призначають представника банку ОСОБА_13

18.09.2014 року між ТОВ «ДП «Київміськдовідка» в особі директора ОСОБА_13 та ОСОБА_14 укладено договір Іпотеки, а 24.09.2014 року - договір задоволення вимог Іпотекодержателя, згідно якого майнові права на нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Кадетський Гай 3, перейшли до ОСОБА_14 .

07.11.2014 року між ОСОБА_14 та ПП «Приват Інвест» в особі директора ОСОБА_15 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, в результаті чого ПП «Приват Інвест» набуває права власності на вказані майнові права.

Одночасно з цим, зазначено, що 13.04.2016 року ОСОБА_12 з участю приватного нотаріуса ОСОБА_16 отримавши дублікат інвестиційного договору уклав із своєю дочкою ОСОБА_17 договір про відступлення права вимоги на цей же об`єкт нерухомості, а остання у свою чергу 21.04.2016 року уклала ідентичний договір з ОСОБА_6 , якою на підставі отриманих документів було оформлено право власності на вказану нежитлову будівлю.

09.10.2017 року слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на групу нежитлових приміщень № 9-12 загальною площею 1209,95 Блок соціально-побутового обслуговування, що є двоповерховою будівлею з підвалом та надбудовою, яке знаходиться: адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 000, яке згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 , із позбавленням її права на відчуження та розпорядження майном.

10.10.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001343 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_18 та прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки арештоване майно є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також те що накладення арешту на вказану будівлю зупинить можливе подальше відчуження цього майна та зможе попередити заподіяння збитків.

З таким рішенням слідчого судді неможливо погодитися зогляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Зокрема, слідчий у клопотанні, посилаючись на те, що на даний час існують ризики того, що зазначене вище нерухоме майно, може бути відчужене, в тому числі на користь третіх осіб, а тому є підстави для накладення арешту на вказане майно відповідно до ст. 170 КПК України, повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

В свою чергу, слідчий суддя, застосовуючи у кожному конкретному кримінальному провадженні вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Так, при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Між тим, слідчий, крім витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постанови про визначення групи прокурорів від 03.10.2017 року, постанови про доручення здійснення досудового розслідування слідчою групою та визначення місця здійснення досудового розслідування від 19.09.2017 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколу допиту свідка від 21.09.2017 року, договору інвестування нежитлового приміщення від 02.08.2006 року, договору відступлення права вимоги від 14.08.2013 року, іпотечного договору від 18.09.2014 року, не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, які викладені в його клопотанні, а також будь-яких доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що слідчим не було доведено необхідність накладення арешту на нерухоме майно, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення для кримінального провадження застосовується арешт майна. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність цивільного позову.
Враховуючи, що за матеріалами, які додані до клопотання слідчого, відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також докази того, що ОСОБА_6 не є добросовісним набувачем вищевказаного майна, то взагалі спростовується існування будь-якої правової підстави для накладення арешту на нерухоме майно, а саме на групу нежитлових приміщень № 9-12 загальною площею 1209,95 Блок соціально-побутового обслуговування, що є двоповерховою будівлею з підвалом та надбудовою, яке знаходиться: адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 000, яке згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 .

Звертає на себе увагу і той факт, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту транспортного засобу для її власника.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 , задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на групу нежитлових приміщень № 9-12 загальною площею 1209,95 Блок соціально-побутового обслуговування, що є двоповерховою будівлею з підвалом та надбудовою, яке знаходиться: адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 000, яке згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 , із позбавленням її права на відчуження та розпорядження майном, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на групу нежитлових приміщень № 9-12 загальною площею 1209,95 Блок соціально-побутового обслуговування, що є двоповерховою будівлею з підвалом та надбудовою, яке знаходиться: адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 000, яке згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 із позбавленням її права на відчуження та розпорядження майном, відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4