Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009725 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора і захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.09.2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.342 КК України 6 місяців арешту;

- за ч.2 ст.345 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Цим же вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

_______________________________

Справа № 11-кп/796/590/2017
Категорія: ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1 .

Судом прийнято рішення щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч.2 ст.342 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч.2 ст.345 КК України 3 роки позбавлення волі, і на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 і правильність кваліфікації його дій, свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність і призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі через м`якість. При цьому, як зазначено у вироку, суд врахував загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, однак залишив поза увагою позицію прокурора і внаслідок формального підходу дійшов помилкового висновку, що покарання у виді обмеження волі буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями захисник ОСОБА_7 зазначає про неповноту судового розгляду, яка виразилася у безпідставному відхиленні клопотання сторони захисту про зобов`язання сторону обвинувачення надати оригінали документів, а саме, книгу плану-розрахунку комплексного використання сил і засобів міліції, задіяних по охороні громадського порядку, яка велася черговою частиною Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві у липні 2015. Необхідність дослідження оригіналу цього письмового доказу передбачена вимогами ч.3 ст.99 КПК України і була обумовлена тим, що в долучених копіях, які завірені слідчим, містилися виправлення стосовно дати та часу виконання службових обов`язків потерпілим ОСОБА_9 . Враховуючи те, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.342 КК України, полягає в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, то незаконні дії, які вчинюються щодо потерпілого не під час виконання відповідних обов`язків, не утворюють складу кримінального правопорушення. У журналі судового засідання відсутнє обґрунтування прийнятого рішення за клопотанням, а запис під час провадження в суді першої інстанції неможливо прослухати через погану якість.

Що стосується висновків суду про спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень, то вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду. На переконання захисника, дані у висновку судово-медичної експертизи № 1930 від 24.07.2015 є недопустимим доказом, оскільки сторона обвинувачення не надала переконливі докази отримання первинної медичної документації, яка містить відомості, що можуть становити лікарську таємницю, у передбачений законом спосіб, а саме, шляхом тимчасового доступу до документів, а довідка № 4444 від 03.07.2015 надана слідчому потерпілим ОСОБА_9 , що з огляду на вимоги закону є неприпустимим. До того ж, як зазначено у висновку, 14.07.2015 супровідним листом № 48/СВ-151 від 14.07.2015 за підписом слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 надана медична документація, яка експертом не досліджувалася, про що свідчить зміст висновку, і слідчому не поверталася. Цей супровідний лист у кримінальному провадженні відсутній, і захист наполягав на тому, що у медичній документації містилися відомості, які відрізняються від викладених у довідці, і твердження сторони захисту про фальсифікацію потерпілим медичних даних нічим не спростоване.

Крім того, покладаючи в основу вироку дані у протоколах проведення слідчих експериментів за участю потерпілого і свідка ОСОБА_13 та долучених до них відеозаписів, суд не врахував, що зміст протоколів фактично дублює показання обох учасників слідчої дії, у протоколах відсутні дані про взаємне розташування потерпілого та обвинуваченого під час завдання останнім удару, спосіб та механізм спричинення удару, а спроби дослідити відеозаписи виявилися марними.

Таким чином, за твердженням захисника, не були встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, а тому вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника потерпілий ОСОБА_9 зазначає, що ОСОБА_8 заподіяв йому тілесні ушкодження під час виконання ним службових обов`язків за обставин, які встановлені судом. Після цього його було доставлено до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де надано кваліфіковану медичну допомогу. Характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень зазначені у висновку експерта, а обставини їх спричинення підтверджені показаннями свідків. Враховуючи невжиття ОСОБА_8 заходів до відшкодування шкоди, зухвалу поведінку обвинуваченого та його близьких, які демонструють свою неповагу, висловлюються на його адресу лайкою та погрозами, що суперечить нормам моралі і свідчить про відсутність каяття, потерпілий підтримує апеляційну скаргу прокурора, не підтримує апеляційну скаргу захисника, і просить урахувати його позицію під час апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, і заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який погодився із захисником; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні і заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень повністю доведена доказами в справі; дослідивши докази у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинив опір представникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження за наступних обставин.

3 липня 2015 року близько 00 годин 00 хвилин інспектор патрульної служби Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 під час несення служби у складі автопатруля № 20 по охороні громадського порядку за адресою: м. Київ, вул. Краківська 5, що на території Дніпровського району м. Києва, з метою припинення неправомірних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , направлених на порушення громадського порядку, неодноразово робив їм зауваження. На зауваження ОСОБА_8 почав реагувати неадекватно та, виражаючись нецензурною лайкою на адресу працівника міліції ОСОБА_9 , відмовився виконати його законні вимоги. Продовжуючи свої дії та ігноруючи зауваження працівника міліції, ОСОБА_8 почав чинити активний фізичний опір з метою уникнути його затримання. При спробі ОСОБА_9 , який на той час перебував при виконанні службових обов`язків з охорони громадського порядку, застосувати до ОСОБА_8 засоби фізичного впливу, останній, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та виконує службові обов`язки, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, продовжив чинити активний фізичний опір, який супроводжувався висловлюванням нецензурної лексики.
Крім того, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу, тримаючи в руці пляшку з пивом Чернігівське, умисно завдав нею один удар в потиличну ділянку голови ОСОБА_9 , спричинивши легкі тілесні ушкодження, з якими потерпілого було доставлено до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

Такими доказами є фактичні дані, які містяться в показаннях потерпілого ОСОБА_9 інспектора патрульної служби Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, у відповідності з якими 2 липня 2015 року в складі автопатруля № 20 він виконував службові обов`язки з охорони громадського порядку на території Дніпровського району. Близько 00 годин 00 хвилин 3 липня 2015 року знаходились на вул. Краківській, 5, де проходила зйомка серіалу. До автомобіля знімальної групи підійшли чоловік та жінка, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, і почали туди підніматись. Він підійшов, представився, назвавши своє звання та прізвище, однак у відповідь почув нецензурну лайку та висловлення неповаги до працівників правоохоронного органу. На його прохання заспокоїтися та зауваження ОСОБА_8 поводив себе агресивно, а коли він, щоб заспокоїти обвинуваченого, взяв його за ліву руку та почав відводити в сторону, той вирвався та вдарив його пляшкою по голові. До обвинуваченого було застосовано заходи фізичного впливу та спеціальні засоби, його колега ОСОБА_13 надів на ОСОБА_8 наручники і той був затриманий. Після цього у нього запаморочилось в голові, він впав на землю і пам`ятає, що був доставлений до лікарні. Діями обвинуваченого йому було спричинено тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта. Під час вказаних подій він був у форменому одязі.

Свідок ОСОБА_13 дав аналогічні показання про те, що під час чергування в місці, де проходила кінозйомка, обвинувачений та жінка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рвалися до гримерної. Він і ОСОБА_9 підійшли до цих осіб, представились, попросили заспокоїтись та не шуміти. А коли ОСОБА_9 взяв ОСОБА_8 за лікоть, той виривався і вдарив його пляшкою по голові, після чого до обвинуваченого було застосовано спеціальні засоби. Після затримання ОСОБА_8 потерпілому стало зле і йому викликали швидку медичну допомогу.

Свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 працівники ПП КомСервіс-Безпека підтвердили, що під час патрулювання з охорони громадського порядку разом з працівником міліції ОСОБА_9 біля знімального майданчику на вул. Краківській до них звернулася людина та повідомила, що невідомі в стані алкогольного сп`яніння намагаються зайти до них в гримерну. Підійшовши, побачили чоловіка з явними ознаками сп`яніння, який стояв біля дверей гримерної та хотів потрапити всередину. ОСОБА_9 , щоб заспокоїти чоловіка, відвів його в сторону за руку, однак останній вирвався та вдарив його пляшкою по голові. Після цього потерпілому викликали швидку медичну допомогу.

За показаннями свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 обвинувачений та дівчина, які перебували в нетверезому стані, намагалися зайти у гримерний вагончик, що знаходився неподалік знімального майданчика. На прохання відійти вони не реагували, поводили себе неадекватно, а тому ОСОБА_17 покликала працівників міліції. Коли останні підійшли, представились та попросили ОСОБА_8 та його дівчину відійти та не заважати знімальній групі, вказані особи не відреагували, а обвинувачений сказав що якщо потерпілий його зачепить, то він його вдарить. Після того, як патрульні відвели вказаних осіб від гримерної, розпочався конфлікт, і обвинувачений завдав удар пляшкою по голові працівнику міліції. Також свідок ОСОБА_17 бачила, як дівчина, яка висловлювалася нецензурною лайкою та криком, зачепилася об корінь дерева та впала.

Показання потерпілого та свідків суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони і в ході досудового розслідування під час пред`явлення фотознімків та особи для впізнання та в судовому засіданні чітко вказали на ОСОБА_8 як на особу, котра за викладених раніше обставин чинила опір працівнику міліції ОСОБА_9 та спричинила йому тілесні ушкодження, вдаривши пляшкою по потилиці (т.2 а.с.34-36, 45-49, 50-54, 63-65, 66-68). Ці ж обставини потерпілий і свідок ОСОБА_13 підтвердили під час проведення слідчого експерименту (т.2 а.с.5-58, 59-62). З обвинуваченим потерпілий та свідки раніше знайомі не були, і в справі відсутні дані, які б свідчили про наявність підстав його обмовляти.

Ці показання є послідовними, логічними, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, зокрема, з даними, що містяться в:

- протоколі огляду місця події від 03.07.2017, яким є ділянки місцевості між будинком № 5 на вул. Краківській і будинком № 18-а на вул. Попудренка, в ході якого на землі було виявлено дві скляні пляшки коричневого кольору об`ємом по 0,5 л з наклейками з написом Чернігівське світле Еко (т.2 а.с.26-31);

- висновку судово-медичної експертизи № 1930 від 24.07.2015, у відповідності з яким при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_9 та вивчені медичної документації на його ім`я виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій тім`яно-потиличній ділянці і садна на задній поверхні лівого ліктьового суглоба, які спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати 03.07.2015, і відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т.2 а.с.41-44);

- довідці від 19.08.2015, згідно з якою ОСОБА_9 з листопада 2011 року знаходився на службі в органах внутрішніх справ та з травня 2015 року перебуває на посаді інспектора патрульної служби взводу № 1 роти патрульної служби Дніпровського районного управління ГУ МВС України в м. Києві (т.2 а.с.97);

- плану-розрахунку комплексного використання сил і засобів міліції, задіяних по охороні громадського порядку від 03.07.2015 та плану розрахунку о/с батальйону ПС Дніпровського РУ на 02.07.2015, згідно з якими ОСОБА_9 ніс службу в складі автопатруля № 20 (т.2 а.с.99-103).

Показанням обвинуваченого, який вину у вчиненні злочинів не визнав, заперечив спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень і зауважив, що дізнався про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_13 є працівниками міліції, лише під час досудового розслідування, суд першої інстанції дав оцінку і правильно не взяв їх до уваги, про що навів у вироку ґрунтовні мотиви.

Як показав ОСОБА_8 , коли він повертався додому з дружиною ОСОБА_14 і сусідом ОСОБА_19 , ОСОБА_14 підійшла до вагончика знімальної групи і поцікавилася, який фільм знімають. Почувши відповідь, що знімається фільм про міліцію, вона посміялася, після чого до неї підійшли охоронці, почали штовхати і дуже зухвало себе поводили. Він став між охоронцями та дружиною, в цей момент у нього в руці між пальцями було дві пляшки пива. Охоронці сказали що все нормально, він відійшов, потім до нього підійшли ОСОБА_9 з ОСОБА_13 , відвели в сторону і, так як вони йому не представились, то він подумав що вони також охоронці. ОСОБА_9 взяв його за ліву руку, в той час як в правій у нього були пляшки з пивом, відвів на відстань п`яти метрів від дружини. Під час розмови з ОСОБА_9 він повернувся та побачив, що ОСОБА_14 лежить на землі та прикриває голову руками, а охоронці махають у неї над головою берцями. Зробив крок до дружини, але ОСОБА_9 його повалив, надів наручники, хтось газовим балоном пирснув в обличчя та почали бити. Пляшки у нього з рук тоді випали.

Належним чином у вироку суд оцінив і показання свідка ОСОБА_14 , яка заперечила порушення громадського порядку з її та ОСОБА_8 боку і зазначила, що коли поцікавилася про фільм, то почула на свою адресу нецензурну лайку, після чого з`явилися охоронці, штовхали її, потім її штовхнули на асфальт, а ОСОБА_8 повалили та наділи на нього кайданки, що відбувалося без будь-якої причини, і показання свідка ОСОБА_19 такого ж змісту.

Колегія суддів погоджується з тим, що показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_19 не відповідають дійсності, адже спростовуються показаннями потерпілого, а також свідків, які є незаінтересованими особами, висновком судово-медичної експертизи.

Щодо тверджень ОСОБА_8 про те, що він не усвідомлював, що ОСОБА_9 є працівником міліції, слід зауважити, що і потерпілий, і свідки вказували на те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_13 були у форменому одязі з шевронами та погонами, потерпілий, свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_17 показали, що коли ОСОБА_9 і ОСОБА_13 підійшли до ОСОБА_8 , то вони представилися.

Що ж стосується показань свідка ОСОБА_20 сестри ОСОБА_14 , і свідка ОСОБА_21 сестри ОСОБА_8 , то, не приймаючи їх до уваги, суд у вироку вірно зазначив, що вони є неналежними, оскільки не підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження, що об`єктивно пояснюється тим, що вказані особи не були очевидцями вчинення кримінальних правопорушень і прибули на місце вже після затримання ОСОБА_8 і госпіталізації потерпілого.

Доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються належними і допустимими доказам, є безпідставними.

Згідно з ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Як вбачається з постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 06.07.2015, висновку експерта № 1930 від 24.07.2015, супровідного листа № 04.08-4672 від 24.07.2015 за підписом завідуючого відділу судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, на дослідження експерту надавалися довідка № 4444 від 03.07.2015 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, а також була витребувана рентгенографія черепа з цієї лікарні. Крім того, під час проведення експертизи потерпілий ОСОБА_9 безпосередньо оглядався експертом.

Дійсно, у відповідності з вимогами ч.2 ст.159, п.2 ч.1 ст.162 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, і до яких належать відомості, які можуть становити лікарську таємницю, здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду за наслідками розгляду відповідного клопотання слідчого, з яким останній не звертався.
Разом з тим, надаючи слідчому довідку № 4444 від 03.07.2015 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, потерпілий ОСОБА_9 скористався своїм правом, передбаченим п.3 ч.1 ст.56 КПК України подавати докази слідчому, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що це є неприпустимим, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Саме до цього закладу охорони здоров`я 03.07.2015 був доставлений потерпілий для надання йому медичної допомоги після спричинення тілесних ушкоджень, а тому жодних сумнівів достовірність наявних у довідці даних не викликає.

Супровідним листом № 48/СВ-151 від 14.07.2015 за підписом слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 експерту надавалася лише рентгенографія черепа потерпілого, цей знімок був вивчений рентгенологом експертної установи, і кістково-травматичних змін виявлено не було. Будь-яка інша медична документація експерту не надавалася. І з урахуванням того, що вивченням вказаного знімку було зроблено висновок на користь сторони захисту, посилання захисника на те, що у медичній документації містилися відомості, які відрізняються від викладених у довідці, є недоречними.

З приводу доводів в апеляційній скарзі про те, що твердження сторони захисту про навмисну фальсифікацію самим потерпілим медичних даних не спростоване, колегія суддів зауважує, що за змістом ст.22 КПК України, якою визначено, у чому полягає змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, яка є загальною засадою кримінального провадження, сторона захисту мала доводити вказану обставину з метою самостійного обстоювання своєї правової позиції, реалізовуючи свої процесуальні права, передбачені КПК України.

При цьому сторона обвинувачення виконала обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, а так само належності та допустимості доказів, які отримані з дотриманням прав і свобод людини, у встановленому законом порядку, з передбачених законом джерел уповноваженою на те особою, і надала їх суду.

Не погоджується колегія суддів і з думкою захисника про недопустимість протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 .

Відповідно до положень ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додають до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Слідчі експерименти проводилися слідчим ОСОБА_12 за участю потерпілого, свідка з метою уточнення їхніх показань на місці вчинення кримінальних правопорушень із залученням понятих та з дотриманням вимог до проведення слідчих дій, передбачених ст.223 КПК України, тобто докази було отримано у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом. Протоколи слідчих дій відповідають вимогам ст.104 КПК України і в них зафіксовано умови та результати слідчих експериментів так, як це вважав за необхідне слідчий. Неможливість відтворити відеозаписи слідчих дій може бути обумовлена лише технічними причинами і не тягне за собою визнання доказів недопустимими.
Безпідставними є і посилання в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що суд відхилив клопотання сторони захисту про зобов`язання сторони обвинувачення надати оригінал документа книги плану-розрахунку комплексного використання сил і засобів міліції, задіяних по охороні громадського порядку за липень 2015 року, оскільки задовольнити клопотання чи відхилити є правом, а не обов`язком суду.

Стороною обвинувачення було надано достатньо доказів на підтвердження тієї обставини, що на час вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_9 виконував службові обов`язки при супроводі знімальної групи ТОВ Фільм Ю Ей Продакшн разом з працівниками ПП КомСервіс-Безпека, і долучення слідчим до кримінального провадження завірених копій документів узгоджується з вимогами ч.3 ст.100 КПК України.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.342 КК України опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків з охорони громадського порядку; та за ч.2 ст.345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Також у вироку суд навів докладні мотиви прийнятого рішення за наслідками розгляду цивільного позову потерпілого і стягнув на його користь моральну шкоду, частково задовольнивши вимоги цивільно-правового характеру в розмірі, що відповідає загальноприйнятим принципам розумності, виваженості та справедливості.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є і доводи в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Суд врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення та наслідки, особу винного, який є не судимим, має належні соціальні зв`язки, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, позицію потерпілого і правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді арешту та обмеження волі в межах санкцій частин відповідних статей закону України про кримінальну відповідальність, а також остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

В чому саме виразилося неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і чому найбільш суворі за видом покарання з числа альтернативних сприятимуть досягненню його мети, прокурор в апеляційній скарзі не вказує, і не наводить переконливих доводів на підтвердження того, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Та ж обставина, що суд не погодився з позицією прокурора, висловленою в судових дебатах, стосовно призначення покарання, не є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_8 у відповідній частині та ухвалення нового вироку з призначенням більш суворого за видом та розміром покарання, як про ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3