ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2018 року
справа №645/5700/16-к
провадження №51-3301км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2016 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000255.

За обставин, зазначених у вироку, ОСОБА_8 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні та збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК).
За цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 .
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 1 серпня 2017 року повернув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,на тих підставах, що її подала особа, яка не має права на апеляційне оскарження цього вироку та, відповідно, на подання клопотання про поновлення процесуального строку на таке оскарження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухвалою судді апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої доводи, захисник посилається на те, що:
- апеляційний суд усупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме пунктів 1, 2, 10, 17 ст. 7, ч. 6 ст. 9, частин 1, 2 ст. 24 КПК, відмовив у прийнятті його апеляційної скарги на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , в той час як указане судове рішення стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_7 , на якого у вироку є посилання як на особу, справу щодо якої виділено в окреме провадження, котрий здійснює злочинну діяльність щодо незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, тобто викладено об`єктивну сторону злочину, нібито вчиненого ОСОБА_7 ;
- колегія суддів апеляційного суду в той же день прийняла протилежне рішення у провадженні про затвердження угоди щодо ОСОБА_9 , про якого також є згадка у вироку щодо ОСОБА_8 ;
- в ухвалі не зазначено про відсутність поважних причин щодо поновлення процесуального строку на оскарження вироку.
Позиції учасників судового провадження

Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні прокурор частково підтримала вимоги касаційної скарги.

Мотиви Суду
Статтею 393 КПК передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати, крім учасників кримінального провадження, інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 3 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.
Повертаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , апеляційний суд в ухвалі вказав, що апелянт не є особою, яка вправі оскаржити в інтересах ОСОБА_7 вирок щодо ОСОБА_8 , і, відповідно, заявити клопотання про поновлення процесуального строку на таке оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вдався до оцінки суб`єкта, який має право на оскарження, що не повною мірою узгоджується з процесуальними повноваженнями суду на цьому етапі кримінального провадження. Проте беручи до уваги те, що такий висновок суду в цілому не вплинув на правильність прийнятого рішення, Суд не вбачає підстав для його скасування, оскільки відсутність посилання на прізвище ОСОБА_7 у встановлених судом фактичних обставинах кримінального провадження та посилання на його прізвище лише в умовах угоди не встановлює факту його винуватості і не створює преюдиції.
З урахуванням зазначеного є підстави для висновку про те, що вирок на підставі угоди щодо ОСОБА_8 не стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_7 тією мірою, що надала б йому згідно з ч. 2 ст. 24 КПК право оскаржити вирок до вищих судових інстанцій, у зв`язку з чим висновок суду апеляційної інстанції про те, що апелянт не є особою, котра мала право заявляти клопотання про поновлення процесуального строку, в цілому є обґрунтованим.
Тому з огляду на вищезазначене Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VII, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2017 року про повернення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3