Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/370/17-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332 від 10.06.2017 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця с.Майнан Копищенський Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей 2008 та 2010 років народження, не працюючого, не інваліда, не депутата, військовозобов`язаного, не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не інваліда, не депутата, потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС ІІІ-ї категорії, військовозобов`язавного, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_3

ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

09 червня 2017 року, ОСОБА_3 , разом із ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний харктер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення п.2-5 Порядку «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п.3-4 Положення «Про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.19 Кодексу України «Про надра», цього ж дня, об 12 годині 00 хвилин, на автомобілі, марки «УАЗ 452», державний номерний знак « НОМЕР_4 », який спільно належить ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , прибули до лісового масиву урочища «Довгі острови», яке розташоване на відстані близько 10 км., від с.Рудня Хочинська Олевського району Житомирської області. Де в подальшому під`єднавши до мотопомпи кустарного виробництва з двигуном, марки «Мерседес-Бенц» серійний номер « НОМЕР_5 », два пожежні рукави, з метою подальшого приведення її у робочий стан і здійснити, шляхом гідророзмиву ґрунту видобування каміння бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ним» від 18.11.1997 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12 грудня 1994 року № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13 січня 2012 року) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення.

Проте не довели свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки, в цей же день, тобто 09.06.2017 року, об 16 годині 00 хвилин, у вказаному місці були затримані працівниками Управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, якими за участі поліцейських Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, в ході огляду місця вчинення кримінального правопорпушення було виявлено та вилученоу ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , автомобіль, марки «УАЗ 452», державний номерний знак « НОМЕР_4 », який спільно належить останнім, мотопомпу кустарного виробництва з двигуном, марки «Мерседес-Бенц» серійний номер « НОМЕР_5 », два пожежні рукави довжиною по 20 метрів кожен, металеву насадку «шрайбер», шланг забірник та металеву палицю-тичку, які також належать ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому спільно з ОСОБА_4 , кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті. Стверджує, що автомобіль, марки «УАЗ 452», державний номерний знак « НОМЕР_4 », мотопомпа кустарного виробництва з двигуном, марки «Мерседес-Бенц» серійний номер « НОМЕР_5 », два пожежні рукави довжиною по 20 метрів кожен, металева насадка «шрайбер», шланг забірник та металева палиця-тичка, є його та ОСОБА_4 , спільною власністю. Погоджується на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та допиту ОСОБА_4 , щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх особи, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були вчинені ним разом з ОСОБА_4 , запевнив суд, що вже зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, не застосовувати до нього сурового виду і міри покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього п. «в» ст.1 Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, винним себе у вчиненому разом із ОСОБА_3 , кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду аналогічні показання, які повністю відповідають показанням наданим суду у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , підтвердивши при цьому час, місце та обставини вчиненого ними спільно кримінального правопорушення. Також стверджує, що автомобіль, марки «УАЗ 452», державний номерний знак « НОМЕР_4 », мотопомпа кустарного виробництва з двигуном, марки «Мерседес-Бенц» серійний номер « НОМЕР_5 », два пожежні рукави довжиною по 20 метрів кожен, металева насадка «шрайбер», шланг забірник та металева палиця-тичка, є його та ОСОБА_3 , спільною власністю. Погоджується також на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та допиту ОСОБА_3 , щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх особи, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були вчинені ним, запевнив суд, що вже також зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, є потерпілими внаслідок аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, не застосовувати до нього сурового виду і міри покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього п. «е» ст.1 Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.

Враховуючи те, що обвинувачені: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , повністю визнали свою винність у вчиненні ними спільно кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Показання обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , надані ними під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених в їх сукупності, вважає, що винність обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у закінченому замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у закінченому замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Призначаючи покарання обвинуваченим: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання кожного обвинуваченого.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

У судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_6 , та самі обвинувачені заявили клопотання про звільнення них від відбування покарання на підставі п.п. «в» та «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, оскільки ОСОБА_3 , на момент вчинення злочину, і на день набрання чинності цим Законом має двох дітей, яким не виповнилося 18 років, не позбавлений батьківських прав щодо них, а ОСОБА_4 , є потерпілим третьої категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи є особою, яка підпадає під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Прокурор висловила свою думку про задоволення клопотання відносно обвинувачених: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Отже, обираючи вид та міру покарання обвинуваченим: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , суд враховує також і ті обставини, що вони вперше притягаються до кримінальної відповідальності, вчинили кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, по місцю проживання характеризуються позитивно, їхній вік, ОСОБА_3 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2008 та 2010 років народження, а ОСОБА_4 , є потерпілими внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії, і з врахуванням вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та повне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, відсутністю обтяжуючих обставин, а також разом із конкретними обставинами справи наведеними вище, суд вважає необхідним обрання до обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , покарання, пов`язаного із обмеженням волі та в мінімальних межах санкції частини статті за якою вони притягаються до кримінальної відповідальності. Однак, з врахуванням особи винних, обставини за яких вони вчинили дане кримінальне правопорушення, та того, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , як особи не являють собою підвищено суспільно небезпечними особами, думку прокурора щодо застосування покарання та звільнення обвинувачених з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинувачених: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , ст.75 КК України і на підставі викладеного звільнення них від відбування покарання з випробуванням, встановивши ним іспитовий строк та поклавши на них передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових злочинів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні. Запобіжні заходи до обвинувачених, не застосовувалися.

Разом із тим, відповідно до п.п. «в» та «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які:

-п. «в» не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років;

-п. «е» є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачені: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , вчинили умисний злочин середньої тяжкості, передбачений ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України 09 червня 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року. На момент вчинення кримінального правопорушення, і на час розгляду провадження у суді ОСОБА_3 , не позбавлений батьківських прав та має двох дітей, яким не виповнилося 18 років, а ОСОБА_4 , є потерпілим третьої категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи та особою, яка підпадає під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дали свою згоду суду в письмовій формі на застосування до них акту амністії, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання, зокрема: ОСОБА_3 , на підставі п. «в» та ОСОБА_4 , на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.8, 21, 55, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 100, 179, 314-318, 337, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 15, 50, 51, 61, 65-67, 75, 76, ч.2 ст.240 КК України та п.п. «в», «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню № 287/370/17-к, які за ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 08.09.2017 року передано на відповідальне зберігання співвласнику ОСОБА_4 , (розписка від 12.09.2017 року), а саме:

- автомобіль, марки «УАЗ 452», державний номерний знак « НОМЕР_4 », який спільно належить ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , конфіскувати і обернути у дохід держави;
- мотопомпу кустарного виробництва з двигуном, марки «Мерседес-Бенц» серійний номер « НОМЕР_5 »; два пожежні рукави, довжиною по 20 метрів кожен; металеву насадку «шрайбер»; шланг-забірник конфіскувати і обернути у дохід держави;
- металеву палицю-тичку, яка за постановою «Про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів» від 12.06.2017 року перебуває на зберіганні у відділенні поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області конфіскувати і обернути у дохід держави.

Матеріали кримінального провадження № 0000332 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/370/17-к.

До набрання вироком суду законної сили, обрати обвинуваченим: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а обвинуваченими: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1