ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2018 року
справа №495/9646/16-к
провадження №51-3075км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001263, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 4 905,72 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 2 000 грн моральної шкоди.

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 27 червня 2017 року залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 14 травня 2016 року о 21:30, перебуваючи поблизу будинку № 6 на вул. В. Смертенюка в сел. Випасному, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_7 кулаками ударів в голову та обличчя, а також ногами в область тулуба, в результаті чого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини провадження та оцінив наявні докази, а саме те, що він завдав потерпілому лише одного удару в обличчя, що підтвердив сам потерпілий ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень ногами в область тулуба він не завдавав, потерпілий від удару впав та вдарився головою об землю та бетонний стовп;
- слідчий експеримент під час досудового розслідування проводився без участі обвинуваченого та не на місці події, а в кабінеті слідчого, не було встановлено та в подальшому не взято до уваги експертом дорожнє покриття у місці, де впав потерпілий, не оглянуто бетонний стовп, об який він вдарився;
- під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, які саме тілесні ушкодження ОСОБА_7 отримав від його удару в ліву частину обличчя, а які від падіння та удару об стовп;
- він не мав наміру побити ОСОБА_7 і не передбачав наслідків, що настали, оскільки не міг передбачити падіння потерпілого на землю від одного його удару та подальший удар потерпілого об стовп, тому тілесне ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку завдано в результаті його необережних дій, а необережне заподіяння легкого тілесного ушкодження не є караним;
- завдане ним тілесне ушкодження внаслідок одного удару в обличчя забійна рана слизової оболонки лівої щоки відноситься до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я і має кваліфікуватися за ч. 1 ст. 125 КК;
- суд неправильно вирішив цивільний позов, оскільки потерпілий перебував у лікарні в період з 14 по 23 травня 2016 року, а частину чеків за оплату ліків на загальну суму 2 563 грн видано 31 серпня 1 вересня 2016 року, тому розмір матеріальної шкоди слід зменшити на цю суму. Крім того, в стягненні моральної шкоди на користь ОСОБА_7 необхідно відмовити, оскільки вона необґрунтована і не підлягає відшкодуванню;
- під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції апеляційний суд проігнорував вимоги статей 404, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не розглянув його клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, не дослідив механізму утворення тілесних ушкоджень, своїх висновків в ухвалі належним чином не мотивував і вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги не навів.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні прокурор просила залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви Суду
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги в частині оцінки доказів, належність і допустимість яких було перевірено судом апеляційної інстанції.
Тому доводи у скарзі в частині переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та доводи, що стосуються оцінки доказів (показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, висновків експертів), необхідності дослідження додаткових доказів, не є предметом перевірки касаційним судом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Обвинувачений ОСОБА_6 у суді підтвердив, що підійшов до ОСОБА_7 , який стояв біля воріт свого будинку, та один раз ударив його рукою в ліву частину обличчя, від чого потерпілий упав на землю.
Судом першої інстанції встановлено, що вищевказані показання обвинуваченого в цілому узгоджуються з показаннями потерпілого й свідків та об`єктивно підтверджуються даними протоколів огляду місця події від 16 серпня 2015 року, слідчого експерименту від 23 серпня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , висновками судово-медичного експерта № 214 від 22 липня 2016 року та № 329 від 19 жовтня 2016 року.

Доводи у скарзі ОСОБА_6 про незаконність слідчого експерименту є безпідставними.
Так, відповідно до положень пунктів 1, 3 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 23 серпня 2016 року вбачається, що слідчий експеримент проведено за участю потерпілого, про що зазначено у протоколі, та з метою уточнення відомостей, а саме механізму завдання обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження. Тому проведення цього експерименту не на місці події, а у кабінеті слідчого, та за відсутністю обвинуваченого, на що посилається у скарзі засуджений, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Доводи у скарзі засудженого про те, що він умисно заподіяв потерпілому лише легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я, спростовуються даними висновку експерта № 214 від 22 липня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку і забійну рану слизової оболонки лівої щоки, що виникли в результаті травмуючої дії тупих твердих предметів. Вказані тілесні ушкодження (обидва) викликають розлад здоров`я більше 6 і не більше 21 дня й відповідно до пункту 2.3.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.
Вищевказані докази ретельно досліджено судом першої інстанції та визнано достатніми й допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_6 обвинувачення.
Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_6 і не були б враховані судом, у тому числі даних на підтвердження того, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження за інших обставин, у матеріалах провадження не міститься та у касаційній скарзі не наведено.
Доводи у касаційній скарзі ОСОБА_6 про те, що тілесні ушкодження ногами в область тулуба він не завдавав, в цілому не спростовують правильності кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 125 КК.

Так, вказаним законом передбачено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Відповідальність за ст. 125 КК настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на завдання невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Сам засуджений у своїй касаційній скарзі не заперечує факту заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження та наслідків у вигляді падіння, в результаті яких отримано тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

З урахуванням наведеногодії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК кваліфіковано правильно.
Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.
З такими висновками погодився й апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги засудженого. Підстав для повторного дослідження в порядку ч. 3 ст. 404 КПК обставин, установлених під час кримінального провадження, апеляційний суд не встановив.
Поряд з цим на думку Суду обґрунтованими є доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції положень, передбачених ч. 2 ст. 419 КПК, під час розгляду апеляційної скарги засудженого щодо вирішення цивільного позову в частині стягнення майнової шкоди.
Так, суд апеляційної інстанції належним чином спростував доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині безпідставного, на думку останнього, задоволення моральної шкоди, вказавши, що при задоволені цивільного позову в цій частині суд першої інстанції врахував характер і тривалість моральних страждань потерпілого, зазначених в цивільному позові обставин, при яких було спричинено шкоду, а тому встановлена судом першої інстанції моральна шкода у розмірі 2 000 грн. є справедливою і співрозмірною до предмету злочину.
Однак, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений просив зменшити розмір матеріальної шкоди з 4 905,72 грн. до 2 563,72 грн, посилаючись на те, що відшкодовану судом матеріальну шкоду визначено на підставі відповіді Білгород-Дністровської ЦРЛ на запит суду, згідно з якою потерпілий перебував на лікуванні в період з 14 по 23 травня 2016 року. Однак, частину доданих до позовної заяви чеків за оплату ліків на загальну суму 2 563 грн видано 31 серпня 1 вересня 2016 року, тому, на думку 1 ОСОБА_6 , розмір матеріальної шкоди слід зменшити на цю суму.
Проте суд апеляційної інстанції в порушення ч. 2 ст. 419 КПК, обмежившись загальними фразами про те, що суд обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого заподіяну матеріальну шкоду, так як потерпілим надано докази на підтвердження завданої шкоди в розмірі 4 905,72 грн, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги в частині обґрунтованості стягнення 2 563 грн, не навів належних мотивів, чому відкидає доводи апеляційної скарги в цій частині, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК), оскільки могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що зазначені обставини пов`язані з дослідженням доказів у кримінальному провадженні в частині вирішення цивільного позову, Суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути такі недоліки, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підстави для скасування ухвали в цій частині та призначення нового розгляду в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення майнової шкоди в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 128, 369, 412, 419, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п.15 Перехідних положень цього Кодексу, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIIІ, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення майнової шкоди скасувати та направити на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3