Ухвала
Іменем України
07 вересня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-8054 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 травня 2018 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої:
-14 квітня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 850 грн. штрафу;
за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 травня 2018 року вказаний вирок змінено в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України. Виключено з вироку покладений на ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 09 червня 2017 року, приблизно о 19.45 год. за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, по вул. Шалетт, 1-А, в м. Києві незаконно придбала для власного вживання без мети збуту наркотичний засіб «метадон» загальною масою 0,629 г, після чого приблизно о 20.00 була затримана працівниками поліції.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Вважає, що суд не навів достатніх мотивів для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та не врахував, що остання вже притягувалась до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічного злочину.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину та кримінально-правова оцінка її діянь за ч. 2 ст. 309 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів прокурора про порушення щодо засудженої загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу засудженої, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину.

За відсутності обставин, що обтяжують покарання судом визнано пом`якшуючою обставиною щире каяття.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції призначив засудженій покарання у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Разом із тим, зважаючи на ставлення ОСОБА_4 до наслідків своїх протиправних дій, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також наявність на утриманні у засудженої малолітнього сина 2006 року народження, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженої без позбавлення волі, а тому на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, який є достатнім для того, щоб ОСОБА_4 в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано змінив вирок суду першої інстанції, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3