Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/336/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2018 м.Кропивницький

Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, безробітного, без утриманців, такого, який не має місця реєстрації проживання, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:
- 11.03.2013 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки; ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року скасовано звільнення від відбування покарання за даним вироком та направлено для відбування покарання; звільнений з місця відбування покарання 07.08.2015 року;
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у приміщення; заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у приміщення.
Кримінальні правопорушення вчинено при наступних обставинах.
ОСОБА_7 , 15 червня 2017 року, точного часу не встановлено, перебуваючи по місцю проживання своїх батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що на території вказаного домоволодіння відсутні господарі будинку, не маючи вільного доступу до приміщення гаражу, розташованого на території даного домоволодіння, реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось в гаражі, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, шляхом пошкодження навісного замку дверей проник в приміщення гаражу. Перебуваючи в середині гаражу, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, таємно викрав бензопилу Forward FGS 4504, вартістю 1 857 гривень 60 копійок, яка належала його батьку ОСОБА_9 .
З викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1 857 гривень 60 копійок.
Крім цього, 23 серпня 2017 року о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля магазину «Радуга», який розташований по проспекту Соборному, будинок 107, міста Олександрія Кіровоградської області, зустрів свого знайомого ОСОБА_11 . В ході розмови у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_11 . Використовуючи довірчі стосунки, які склалися між ним та потерпілим, з метою заволодіння його майном, попрохав у ОСОБА_11 мобільний телефон під вигаданим приводом зателефонувати своїм батькам. Будучі введеним в оману відносно дійсних намірів ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_11 передав останньому свій мобільний телефон «S-TELL S1-01». В свою чергу, ОСОБА_7 , отримавши даний мобільний телефон, діючи умисно, повторно, не маючи наміру повертати майно потерпілому, шляхом зловживання довірою, протиправно заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11 марки «S-TELL S1-01», вартістю 361 гривна 55 копійок, в якому була сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» вартістю 20 гривень 00 копійок.
З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 381 гривна 55 копійок.
Крім цього, 13 серпня 2017 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебував в квартирі АДРЕСА_2 , з дозволу власника квартири ОСОБА_12 . Перебуваючи в даній квартирі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги з боку власника майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 таємно викрав із даної квартири майно, яке належало ОСОБА_12 , а саме: телевізор марки «Електрон 409Д» вартістю 262 гривні 50 копійок, електричну праску, назва якої невідома та вартість якої встановити не представилось можливим, металеву гирю вагою 20 кілограмів вартістю 280 гривень, два алюмінієвих карнизи довжиною 3 метри 50 сантиметрів вартістю за 1 шт. 97 гривень 09 копійок, на загальну суму 194 гривні 18 копійок, один алюмінієвий карниз довжиною 1,5 метри, вартістю 41 гривня 61 копійок, чавунну сковорідку вартість якої встановити не представилось можливим, ручну швейну машинку «Подільськ» вартістю 430 гривень 00 копійок та розбірну металеву штангу, загальною вагою 20 кілограмів, з двома металевими «блинами» вагою по 8 кг. кожний, загальною вартістю 800 гривень.
З викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 2 008 гривень 29 копійок.
Крім цього, 15 червня 2017 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання своїх батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що на території вказаного домоволодіння відсутні господарі будинку, не маючи вільного доступу до приміщення гаражу, розташованого на території даного домоволодіння, реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось в гаражі, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, вийняв віконне скло та розпилявши металеву решітку, проник у приміщення гаражу. Перебуваючи в середині гаражу, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, таємно викрав електродрель «Енергомаш ДУ 2154 ОН», вартістю 583 гривні 77 копійок та болгарку «Dextone DXAG - 950» вартістю 564 гривні 96 копійок, які належали його батьку ОСОБА_9 .
З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1 148 гривень 73 копійки.
В апеляційних скаргах:
обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути вирок суду першої інстанції, застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України.
Вважає, що судом першої інстанції, при призначенні йому покарання, не достатньо враховано всіх обставин, які пом`якшують йому покарання, зокрема, часткове відшкодування ним завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди.
Оскільки наявні три обставини, які пом`якшують йому покарання (також щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів), обвинувачений зауважує про можливість застосування й положень ст. 69 КК України стосовно нього;
адвокат обвинуваченого - ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувати стосовно обвинуваченого положення ст. 75 КК України.
В обґрунтування заявлених вимог наводить такі доводи.
Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, є визнання ним своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; за час проведення досудового розслідування обвинувачений багаторазово пожалкував про вчинені злочини, проявив щиросердне розкаяння; обставини, які обтяжують покарання, - відсутні; потерпілі не наполягають на суворому покаранні; обвинувачений частково відшкодував спричинені збитки.
Крім того, просить врахувати, що обвинувачений має постійне місце проживання з батьками, які перебувають на його утриманні, не перебуває на обліках у наркологічному диспансері та психіатричній лікарні.
Вислухавши в дебатах суддю-доповідача, думку сторони захисту на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Учасниками судового провадження не оспорюється фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій.

Відтак, суд апеляційної інстанції не надає оцінки означеним обставинам, вважає винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у приміщення; заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у приміщення, доведеною, а кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України правильно встановленою.

Сторона захисту не погоджується із призначеним покаранням, у зв`язку із його суворістю.

Однак, дослідження матеріалів кримінального провадження надає підстав вважати доводи сторони захисту необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, притягався до адміністративної відповідальності, безробітний, без утриманців, не має постійного місця проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, судимий, на шлях виправлення не став, вчинив нові умисні злочини, маючи непогашену судимість, заподіяну шкоду частково відшкодував, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховано також судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, й інформацію досудової доповіді органу пробації про обвинуваченого у кримінальному провадженні, згідно із якою ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, оцінюється як середній.

На підставі врахованих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, та визначив покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, за сукупністю злочинів, на мінімальний строк, передбачений санкцією статті за більш тяжкий злочин.
Із мірою призначеного покарання колегія суддів погоджується, вважає його справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, таким, що відповідає меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України.
Що відноситься до доводів обвинуваченого та адвоката з приводу недостатнього врахування судом першої інстанції обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, - вказане враховане судом й безпосередньо про це зазначено у вироку суду, і саме врахування таких обставин надало суду підстав до призначення ОСОБА_7 мінімального покарання у межах санкції частини статті тяжчого кримінального правопорушення, та визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
З приводу твердження сторони захисту про неврахування судом першої інстанції факту перебування на утриманні обвинуваченого батьків, з якими він мешкає, - вказаному надається критичної оцінки, оскільки цим обставинам не надано підтвердження, і докази цього відсутні у матеріалах кримінального провадження; тим більше обвинувачений безробітний, що дає об`єктивних підстав сумніватися у майновій спроможності останнього утримувати своїх батьків.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг сторони захисту свого підтвердження не знайшли і задоволенню не підлягають, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3