АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2018

р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і діючих в їх інтересах адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кримінальне провадження № 0000430 від 07.11.2016 року за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , поданих на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, працюючого різноробочим за кордоном, із середньою освітою, громадянина України, раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2-х (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладенням на нього відповідних обов`язків.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , неодруженого, непрацюючого, із неповною вищою освітою (студент V курсу факультету фізичного виховання Закарпатського
Провадження №11-кп/794/371/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_11
Категорія ч.2 ст. 296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_12

університету), громадянина України, раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладенням на нього відповідних обов`язків.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_13 30642 грн. матеріальної шкоди заподіяної злочином та по 1000 грн. із кожного у відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Згідно вироку районного суду, 05.03.2016 року приблизно о 21 год. 50 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 в приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що в АДРЕСА_1 , під час роботи вказаного закладу, власником якого є ОСОБА_13 , спровокували конфлікт з ОСОБА_14 .
В подальшому ОСОБА_7 із ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці в нічний час, порушуючи спокій громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, умисно, в присутності відвідувачів вказаного закладу, вчинили з ними конфлікт та з працівниками закладу. При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висловлювались до присутніх нецензурною лексикою, провокуючи відвідувачів на конфлікт, лякаючи їх і перешкоджали останнім проводити дозвілля. Також було порушено нормальну роботу закладу, спокій, відпочинок та безпеку відвідувачів та працівників ресторану.
Крім цього, в подальшому відвідувачі та працівники ресторану, будучи обурені вказаною поведінкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою запобігання продовження ними протиправних дій, виштовхали їх з приміщення ресторану. Однак останні, продовжували свої злочинні дії та не реагували на зауваження працівника закладу і відвідувачів, протиправно намагалися увійти в приміщення закладу, в той час коли робота в ресторані була тимчасово припинена, а вхідні двері закладу були зачинені. А саме, ОСОБА_7 протиправно хватав дверну ручку вхідних дверей закладу двома руками та із застосуванням сили і опираючись ногою до дверей, намагався їх відчинити, висловлюючись при цьому нецензурною лексикою, а ОСОБА_8 умисно наносив удари по дверях та вікнах закладу, перекинув сміттєвий бак, наніс удар ногою по склопакету металопластикового вікна, голосно викрикував нецензурні слова, провокуючи відвідувачів на конфлікт, лякав їх та перешкоджав останнім проводити дозвілля. В результаті вказаних хуліганських дій обвинуваченими, ОСОБА_8 розбив склопакет металопластикового вікна ресторану «Імперія», спричинивши таким чином потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 1300 гривень.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Так, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2018 року та ухвалити новий, яким призначити йому покарання у виді штрафу.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 просив задовольнити частково і стягнути з нього та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_13 3500 грн. матеріальної шкоди заподіяної злочином та по 1000 грн. із кожного у відшкодування моральної шкоди.
При цьому посилався на те, що висновки суду, викладенні у вироку не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, у мотивувальній частині вироку висновки суду про те, що вхідні двері ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не підлягають, ремонту не підтверджуються жодними доказами. Вказує на те, що власницею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не було складено акту, в якому були б зафіксовані пошкодження дверей ресторану. Крім цього, вказані пошкодження не були зафіксовані і в протоколі огляду місця події. Вважає, що судом не було взято до уваги показання свідка ОСОБА_15 , не допитано відповідних свідків і основного свідка з яким було розпочато конфлікт. Тому вважає, що судом помилково було задоволено цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди у загальній сумі 30642 грн., оскільки відшкодування шкоди можливе лише за розбите металопластикове вікно в сумі 3 500 грн.
Також вказував на те, що судом неправильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність і що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Вважає, що при ухваленні районним судом вироку, не було застосовано норми ч.1 ст. 69 КК України, оскільки обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, сприяння ним розкриттю злочину, його позитивна характеристика за місцем проживання, що на обліку в лікаря-нарколога і психіатра він не перебуває, що потерпіла ОСОБА_13 просила його суворо не карати.
Тому вважає, що у суду були всі підстави перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, а саме, штрафу.
Крім цього, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 також просив скасувати вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2018 року та ухвалити новий, яким призначити йому покарання у виді штрафу.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 просив задовольнити частково і стягнути з нього та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_13 3500 грн. матеріальної шкоди заподіяної злочином та по 1000 грн. із кожного у відшкодування моральної шкоди.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , викладенні останнім у поданій апеляційній скарзі є аналогічними до змісту доводів обвинуваченого ОСОБА_7 .
Крім цього, 15 серпня 2018 року потерпілою ОСОБА_13 на вказані апеляційні скарги обвинувачених, було подано заперечення, в якому вона просила вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2018 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги останніх без задоволення.

Разом з цим зазначала, що вимоги апелянтів щодо зменшення розміру матеріального відшкодування, викладені в апеляційних скаргах, нічим не обґрунтовані, тому вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і діючих в їх інтересах адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти поданих обвинуваченими апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В судове засідання суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_13 не з`явилася, у зв`язку із сімейними обставинами, про що зазначила у поданому нею клопотанні, а також просила суд в подальшому судові засідання проводити без її участі.
Крім цього, у клопотанні остання просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.
Висновки суду щодо фактичних обставин справи та доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України є правильними.
Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Так, районний суд повно, об`єктивно і всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України і навів у вироку мотиви прийняття такого рішення, що було підтверджено відповідними доказами.
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Зазначених вимог закону районним судом не було дотримано в повній мірі.

Так, аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, обставини справи та дані, які характеризують їх як особу.
Зокрема, районним судом було враховано те, що обвинувачені за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, є непрацюючими. Крім цього, судом також було враховано і те, що ОСОБА_8 проживає у задовільних матеріально-побутових умовах, а обвинувачений ОСОБА_7 - у будинку, що належить його матері.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених, відповідно до ст. 66 К України, суд відніс їх щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.
До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинувачених, судом вірно було віднесено вчинення злочину ними у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, на думку колегії суддів, районним судом при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не в повному обсязі були враховані усі обставини справи, а тому, беручи до уваги те, що останні у скоєному щиро розкаялися, активно сприяли розкриттю злочину, є молодими за віком, що ініціатором конфлікту у вказаному кримінальному правопорушенні виступає інша особа, вважає за можливе вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання змінити та зменшити останнім призначену судом основну міру покарання до одного року обмеження волі.
Крім цього, не допустив районний суд помилки й при звільненні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням на них ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Однак, що стосується посилань апелянтів щодо застосування до останніх покарання у виді штрафу, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки вказане покарання є реальним, а судом першої інстанції до обвинувачених була застосована ст. 75 КК України.
Разом з цим, слушними вважає колегія суддів доводи апелянтів про те, що районним судом помилково було задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 в частині відшкодування матеріальної шкоди у загальній сумі 30642 грн., куди входить і вартість пошкоджених вхідних дверей ресторану «Імперія» на суму 26 500 гривень, оскільки вказані обставини не були підтверджені жодними доказами.
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, як вбачається із наданих матеріалів справи, потерпілою ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 гривень та матеріальної шкоди на загальну суму 42539,02 грн., куди входила вартість придбаних металопластикових дверей і 3-х вікон на загальну суму - 37000 грн., а також вартість заміни трьох жалюзі на суму 1926 грн. та на відновлення знищених товарно-матеріальних цінностей на суму 3613,02 грн. (т.1, а.п. 40-42- позовна заява потерпілої ОСОБА_13 ).
В судовому засіданні суду першої інстанції остання повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги (т.1 - показання потерпілої, компакт-диск судових засідань, т.1, а.п. 58-59 журнал судового засідання від 24.04.2017 року, т.1, а.п. 140-142 журнал судового засідання від 25.01.2018 року).
Згідно ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Однак, вказані вимоги закону судом першої інстанції при постановлені вироку в частині вирішення цивільного позову (відшкодування матеріальної шкоди) потерпілої ОСОБА_13 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були повністю виконані.
Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження ( а.п. 192-198 вирок суду), що районним судом було визнано встановленими ті обставини, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своїми діями спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму - 30642 гривень, куди входила вартість одного пошкодженого склопакету металопластикового вікна в сумі 3500 гривень (відповідно до накладної № 10 від 06.03.2016 року), однієї горизонтальної жалюзі на суму 642 гривень (відповідно до накладної № 27 від 06.03.2016 року), а також деформованих вхідних дверей, що не підлягали ремонту на суму 26 500 грн. (відповідно до накладної № 10 від 06.03.2016 року), Крім цього, заявлена потерпілою шкода щодо вартості пошкодженого посуду (тарілки, стакани) в сумі 3613,02 гривень (відповідно до видаткової накладної №98 від 03.03.2016 р.) не була задоволена судом, у зв`язку з тим, що вказаний нею перелік посуду був придбаний останньою 03.03.2016 року, а сама подія щодо вчинення обвинуваченими хуліганських дій у ресторані мала місце 05.03.2016 року і що потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції не змогла конкретизувати точну кількість пошкодженого посуду.
Разом з цим, перевіряючи вказані обставини, при розгляді даного кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, колегією суддів було встановлено наступне.
Зокрема, що стосується задоволення районним судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме, вартості пошкоджених вхідних дверей на суму 26 500 грн., яку не визнають апелянти, то колегія суддів вважає, що вказана нею сума витрат не була підтверджена належними та допустимими доказами у справі.
Так, під час розгляду вказаного кримінального провадження в суді апеляційної інстанції було встановлено те, що районний суд, вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, а саме, відшкодування вартості пошкоджених вхідних дверей на суму 26 500 гривень, взяв до уваги накладну №10 від 06.03.2016 року про придбання потерпілою ОСОБА_13 металопластикових дверей.
Крім цього, із заяви потерпілої ОСОБА_13 , поданої 06.03.2016 року до Косівського відділу поліції щодо вчиненого правопорушення обвинуваченими у ресторані «Імперія» вбачається, що у ній остання зазначала лише про вчинення ними хуліганських дій в приміщенні вищезгаданого закладу, розбиття склопакету та про те, що їй було спричинено матеріальну шкоду на суму 50 000 гривень, однак щодо пошкодження вхідних дверей закладу, потерпіла взагалі не згадувала (т.1, а.п. 163- заява потерпілої).
До того ж факт пошкодження вхідних дверей обвинуваченими у ресторані «Імперія» також не був підтверджений і при перегляді в судовому засіданні суду апеляційної інстанції DVD-диску із відеозаписами з камер відеоспостереження вказаного закладу, на якому чітко було відображено хід події, яка сталася 05.03.2016 року (т.1, а.п.156 - DVD- диск із відеозаписами з камер відеоспостереження ресторану «Імперія» ).
Крім цього, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що 05.03.2016 року він із своїм двоюрідним братом ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли в ресторан «Імперія», що в с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області та замовили пиво. У вказаному закладі було приблизно 2-3 осіб, які пили каву. Столових приборів на столі не було, крім кавових. Згодом між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виник конфлікт, який перейшов у «штовханину», в ході якої останній вкусив ОСОБА_16 за носа. У зв`язку з цим він почав ОСОБА_14 та ОСОБА_8 розбороняти. Вказаний конфлікт у барі тривав приблизно 2-3 хвилини. Ініціатором конфлікту був ОСОБА_14 , однак неприязні відносини між останнім і ОСОБА_8 тривали і раніше. Потім бармен і ще один хлопець його разом з ОСОБА_8 виштовхали їх на вулицю, а двері замкнули із середини приміщення. Він намагався потрапити до вказаного приміщення закладу, щоб з`ясувати, зазначені обставини і приблизно два рази шарпнув за ручку вхідних металопластикових дверей ресторану. Стверджував, що ним не було пошкоджено майно у ресторані, а ОСОБА_8 у вказаному закладі було розбито лише склопакет металопластикового вікна. Двері ні останнім, ні ним не були пошкоджені.
Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 пояснив, що 05.03.2016 року він із ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли в ресторан «Імперія», що в с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області та замовили пиво. У вказаному закладі за столом було троє дівчат, які пили каву, а потім підійшли ще три хлопця. Столових приборів на столі не було, крім кавових (2 чашки і 2 стакани). Згодом до них підійшов ОСОБА_14 і ще з двома хлопцями і почав сварку, в ході якої ОСОБА_14 , з яким він давно перебував у неприязних відносинах штовхнув його, після чого він впав на підлогу, а останній вкусив його за ніс. Після цього, його та ОСОБА_7 із приміщення вказаного закладу виводили хлопець із їхнього села на ім`я « ОСОБА_17 » та ОСОБА_13 , а двері ресторану останні зачинили із середини. Однак, він все таки вирішив з`ясувати усі обставини, що відбулись у приміщенні та шарпнув за ручку вхідних дверей ресторану, які були зачинені. Тоді він, розізлившись, 1-2 рази вдарив по них біля ручки, а згодом розбив один склопакет металопластикового вікна та перевернув сміттєвий ящик. Стверджував, що двері ним не було пошкоджено, він розбив лише склопакет, жалюзі також не пошкоджував. Під час вказаних подій ОСОБА_13 не була присутня. Всередині ресторану ним не було пошкоджено майно.
При цьому зазначив, що з ОСОБА_14 та його батьком тривав ще конфлікт на дворі біля автозаправної станції.
Крім цього, із протоколу огляду місця події від 24.01.2017 року, а саме, із фототаблиць до нього вбачається, що при проведені вказаної слідчої дії за участю власника ресторану «Імперія» - ОСОБА_13 та 2-х понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , вхідні двері ресторану на вигляд є непошкоджені, тобто вони є такими, як при відеозаписі з камер відеоспостереження вказаного закладу від 05.03.2016 року. (т.1, а.п. 157-162 протокол огляду місця події та фототаблиці до нього від 24.01.2017 р.).
Разом з цим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, колегією суддів зверталась увага на те, що вказаний процесуальний документ слідчим СВ Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_20 був складений 24.01.2017 року, хоча подія правопорушення мала місце 5 березня 2016 року.
Прокурором в апеляційному суді з даного приводу було повідомлено про те, що по вказаній події вчиненого кримінального правопорушення заведено три провадження, а саме, за ч.2 ст. 296 КК України, за ч.4 ст. 296 КК України та ст.125 КК України. Протокол огляду місця події, який був складений 05.03.2016 року, знаходиться у іншому кримінальному провадженні. При цьому, після його оголошення в суді апеляційної інстанції, останній пояснив, що при проведенні вказаної процесуальної дії, потерпілою ОСОБА_13 також нічого не зазначалось щодо пошкодження вхідних дверей ресторану.
Із прослуховуваного диску в апеляційному суді, а саме, із показань потерпілої ОСОБА_13 , наданих нею в суді першої інстанції вбачається, що остання при наданні пояснень не могла чітко зазначити та конкретизувати завдані їй збитки (т.1 - показання потерпілої, компакт-диск судових засідань, а.п. 140-142 журнал судового засідання від 25.01.2018 року).
Крім цього, колегія суддів вважає, що районним судом безпідставно було задоволено позов потерпілої ОСОБА_13 і щодо вартості однієї горизонтальної жалюзі на суму 642 гривень (відповідно до накладної № 27 від 06.03.2016 року), оскільки доказів, які б підтверджували вказану обставину, судом апеляційної інстанції також не було встановлено.
Рішення суду в частині стягнення на користь потерпілої ОСОБА_13 матеріальної шкоди, пов`язаної із відшкодуванням витрат щодо одного склопакету металопластикового вікна в сумі 3500 грн. в апеляційних скаргах обвинуваченими не оскаржувалось та збитки на зазначену суму знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що доказів, які б спростували усі вищенаведені факти, потерпілою стороною не було надано і вони не були здобуті й в процесі апеляційного розгляду справи, тому вирок суду в частині заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 (матеріальна шкода), а саме, в частині відшкодування вартості пошкодженого їй одного склопакету металопластикового вікна в сумі 3 500 грн. необхідно задовольнити, а в частині відшкодування вартості однієї горизонтальної жалюзі в сумі 642 гр., а також вхідних дверей ресторану в сумі 26 500 грн. відмовити.
На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 404,407,409,426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст. 296 КК України в частині призначення покарання змінити.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 296 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_13 3 500 гривень у відшкодування матеріальної шкоди.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Cуддя-доповідач [підпис] ОСОБА_12
Судді [підпис] ОСОБА_2
[підпис] ОСОБА_3
Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду
Чернівецької області ______________________ ОСОБА_12

ОСОБА_21 (підпис)