Справа № 192/2217/17
Провадження № 1-кп/192/87/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне кримінальне провадження №0000024, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.НовокузнецькКемеровської області Російської Федерації, який зареєстрований та мешкав до затримання в АДРЕСА_1 , не працює, має середню технічну освіту, одружений, має двох неповнолітніх дітей, військовозобов`язаний, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України, раніше судимий:

-01.04.2006 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.309, ст.70, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

-04.04.2008 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнився 03 лютого 2014 року по відбутті строку покарання;

-12.11.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 рок 3у на підставі ч.5 ст.72 Кк України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 червня 2015 року до 21 січня 2016 року включно;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

12 листопада 2015 року ОСОБА_3 був засудженим вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі та 04 лютого 2016 року прибув для відбування покарання до Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, с. Аполлонівка, Військове містечко, 37. В період відбування покарання ОСОБА_3 систематично порушував встановлений режим відбування покарання, не підкорявся законним вимогам представників адміністрації установи, на виховні заходи не реагував і знову вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

18 жовтня 2017 року приблизно об 11 годині 00 хвилин начальник відділення «Карантину діагностики і розподілу» (далі «КДіР») Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, ознайомившись з Графіком двогодинного залучення засуджених відділення «КДіР» до робіт відповідно до п.5 ст.118 Кримінально виконавчого кодексу України встановив, що черговим 18 жовтня 2017 року є засуджений ОСОБА_3 , після чого викликав останнього до свого робочого кабінету розташованому на території Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, с. Аполлонівка, Військове містечко,37, та приблизно об 11:00 годині цього ж дня повідомив йому, що останній є черговим згідно з Графіком двогодинного залучення засуджених відділення «КДіР» до робіт, вказав засудженому територію для прибирання, а саме: вологе прибирання вікон спального приміщення «КДіР».

Проте, обвинувачений ОСОБА_3 маючи умисел на злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, достовірно усвідомлюючи, що 19 серпня 2017 року до нього було застосовано стягнення у виді поміщення до приміщення камерного типу строком на 1 місяць, приступити до прибирання вказаної йому території відкрито відмовився в категоричній формі, хоча стан здоров`я дозволяв йому це зробити, тобто вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України.

Після цього, 18 жовтня 2017 року начальником відділення «КДіР» Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 було роз`яснено засудженому ОСОБА_3 положення кримінально-виконавчого законодавства, а саме: п.5 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України, та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.391 КК України за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери). Після цього повторно запропонував засудженому приступити до прибирання, але обвинувачений продовжуючи свої злочинні дії, належних висновків для себе не зробив та відкрито, умисно в присутності інших представників адміністрації Державна установа «Солонянська виправна колонія №21» без поважних причин, вдруге відмовився виконувати законні вимоги адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія №21», яка є місцем відбування покарання останнього у виді позбавлення волі.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ст.391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.

В судовому засіданні пояснив, що він дійсно 18 жовтня 2017 року відкрито в присутності декількох представників установи відбування покарання відмовився від виконання вимог адміністрації щодо прибирання вікон спального приміщення відділення «КДіР» Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України. Підстави для такої відмови суду пояснити не зміг. Свою вину визнав, просив суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений, його захисник та прокурор не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом під час розгляду справи не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є рецидив злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив новий умисний злочин в період відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року за ч.2 ст.186 КК України, за місцем відбування покарання характеризується вкрай негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69-1,75 КК України відсутні.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.391 КК України, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також для попередження вчинення нових злочинів.

Оскільки ОСОБА_3 на даний час відбуває покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року за яким невідбута частина покарання становить 5 місяців 5 днів, тому призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків в порядку передбаченому ч. 1 ст. 71 КК України, суд вважає, що до покарання призначеного за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року .

При цьому строк покарання обвинуваченому слід визначити з дня ухвалення даного вироку.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року до покарання за цим вироком та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк строком 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 04 червня 2018 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Головуючий: суддя ОСОБА_1