ЄУН №331/2713/18
Провадження № 1-кс/331/2772/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року місто Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого УСБУ в Запорізькій області щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:
17 травня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 надійшла скарга на бездіяльність слідчого УСБУ в Запорізькій області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що 13.04.2018 року службовими особами УСБУ України в Запорізькій області під час проведення обшуку в службовому кабінеті заступника начальника Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня (пр. Моторобудівників), буд. 31, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2018 року, в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0002226 від 19.06.2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 4 ст. 190 КК України, було вилучено майно, що належить ОСОБА_3 , а саме, його особистий мобільний телефон. Скаржник вважає, що дане майно не містить у собі інформації щодо незаконного заволодіння та подальшої реалізації об`єктів нерухомості, тобто жодним чином не використовувалось в незаконній діяльності, воно є тимчасово вилученим, оскільки арешт не нього не накладено, просить зобов`язати УСБУ в Запорізькій області повернути вказане майно, законному власнику.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_6 скаргу свого захисника підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги, пояснив, що вилучене майно є тимчасово вилученим та повинно бути повернуто йому, оскільки обмежує його можливості користуватися своїм майном та вільно спілкуватися як у особистих справах так і по роботі.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що спірне майно не є тимчасово вилученим майно, оскільки обшук проводився на підставі ухвали суду. Вказані мобільні телефони визнані речовими доказами, на підтвердження чого надав постанову про визнання речовим доказом та визначення матеріалів кримінального провадження від 13.04.2018 року.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріалами скарги, приходить до наступного.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, володільцем тимчасово вилученого майна.
Частина 1 ст. 167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст. 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст. 171 КПК України, частиною шостою ст. 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що в межах кримінального провадження № 0002226, внесеного до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 4 ст. 190 КК України, 10 квітня 2018 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя постановлено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку службового кабінету заступника начальника Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня (пр. Моторобудівників), буд. 31, з метою відшукання та вилучення, зокрема, засобів мобільного зв`язку, які використовуються у незаконній діяльності.
Як вбачається з протоколу обшуку від 13.04.2018 року, під час обшуку, було вилучено, зокрема, мобільний телефон «Iphone 7» з сім картою оператора мобільного зв`язку «Водафон» та мобільний телефон «Samsung Duos» з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар».
Статтею 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Також статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод закріплено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону. Отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Крім того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок зберігання доказів регулюється положеннями ст. 100 КПК України.
З аналізу змісту ст. 100 КПК України вбачається, що закон по-різному регулює вилучення та зберігання таких видів доказів як речі і документи. Зокрема, частиною першою ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу. А згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. З аналізу зазначеної норми вбачається, що під час обшуку могло бути вилучене будь-яке майно, що має значення для кримінального провадження. При цьому майно на вилучення якого прямо надавався дозвіл ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук не набувало статусу тимчасово вилученого майна, а відтак подальше його зберігання регулювалося положеннями ч. 2 ст. 100 КПК України, за умови відповідності такого майна критеріям речових доказів.
Відповідно до постанови про визнання речовим доказом та визначення матеріалів кримінального провадження від 13.04.2018 року, вказані мобільні телефони «Iphone 7» ІМЕІ: НОМЕР_1 , та мобільний телефон «Samsung Duos» ІМЕІ: НОМЕР_2 , визнані речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002226 від 19.06.2017 року та зберігаються в матеріалах кримінального провадження (а.п. 12).
Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми діючого законодавства України та з урахуванням того, що в судовому засіданні встановлено, що вищевказане майно було вилучено на підставі ухвали слідчого судді і не є тимчасово вилученим майном, слідчий суддя вважає, що дані речі не підлягають поверненню, як тимчасово вилучене майно.
За таких обставин, скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого УСБУ в Запорізькій області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1