Постанова

Іменем України
12 липня 2018 року

м. Київ
Справа № 205/388/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/774/1001/17

Провадження № 51 3372 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників засудженого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004243 від 02 грудня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 186 ч. 2 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 , його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку після набрання ним законної сили.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , касаційних скарг від якого та щодо якого не надходило. У поданих касаційних скаргах судові рішення щодо ОСОБА_10 не оскаржено.
Вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 02 грудня 2015 року приблизно о 13 годині 30 хвилин у стані алкогольного сп`яніння біля середньої школи № 97 по вул. Братів Трофімових, 42 в

м. Дніпропетровську вступили між собою у попередню змову на відкрите викрадення чужого майна та наблизились до ОСОБА_9 . Діючи узгоджено, ОСОБА_10 наблизився до потерпілого зі спини та правою рукою вирвав з його рук мобільний телефон марки «Леново А7000», однак ОСОБА_9 вчинив опір і вони разом впали на землю. ОСОБА_6 , діючи узгоджено у групі з ОСОБА_10 , підбіг до

ОСОБА_9 та завдав йому ударів по різним частинам тіла. Відкрито викравши зазначений мобільний телефон, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникли, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 4 637 гривень 90 копійок.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_14 без задоволення.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу апеляційного суду щодо нього у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, призначивши йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання не врахували дані про його сімейний стан, а саме те, що він проживає із ОСОБА_15 у шлюбі, виховує її дитину, а також спільну малолітню доньку. Зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні письмові докази, які підтверджують, що він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
У касаційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , даючи свою оцінку доказам у справі, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просять змінити ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 : виключити частину обвинувачення щодо заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 та посилання на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як на обставину, яка обтяжує покарання, призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вважають, що суд апеляційної інстанції лише формально послався на наявність сукупності доказів, не зазначивши при цьому, які саме докази спростовують доводи апеляційної скарги захисту. Зазначають, що докази винуватості ОСОБА_6 у відкритому заволодінні мобільним телефоном ОСОБА_9 , а саме показання свідків та потерпілого, є неточними та суперечливими. Звертають увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні письмові докази, які підтверджують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а вирок суду першої інстанції не містить місця його ухвалення та номера кримінального провадження. Вважають, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання не врахували те, що ОСОБА_6 фактично утримує та виховує двох дітей, а також думку потерпілого.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить змінити ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, призначивши останньому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, з випробувальним терміном. Зазначає, що ОСОБА_6 відшкодував йому повністю матеріальну та моральну шкоду, неодноразово вибачався за завдані удари.

Заперечень на касаційні скарги від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисники в судовому засіданні підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційні скарги необґрунтованими і просила залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційних скаргах, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Так, суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою з ОСОБА_10 обґрунтовано послався на: показання самих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які не заперечували того факту, що вони в ході боротьби намагалися вихопити у потерпілого мобільний телефон, а також підтверджували спільне вживання перед подією алкогольних напоїв; показання потерпілого ОСОБА_9 про обставини відкритого викрадення його майна; показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були очевидцями, про обставини вчинення кримінального правопорушення; дані, які містяться у протоколах огляду місця події від 02 грудня 2015 року, протоколах пред`явлення особи для впізнання від 02 грудня 2015 року та 08 грудня 2015 року, протоколі слідчого експерименту від 11 січня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_9 ; висновку судово-товарознавчої експертизи від

10 грудня 2015 року № ГО-4641 про ринкову вартість мобільного телефону марки «Леново А7000».

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 186 ч. 2 КК України. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відсутність у вироку посилання на номер кримінального провадження та місця його ухвалення не є істотним порушенням кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України, оскільки це не перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Доводи касаційних скарг про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_6 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу ОСОБА_6 , який характеризується позитивно, раніше не судимий, добровільно виплатив потерпілому 5 000 гривень на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав відшкодування

ОСОБА_6 заподіяної шкоди, а обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується доводів про недоведеність вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то вони є безпідставними, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині ґрунтуються на показаннях самих засуджених про вживання спиртних напоїв за годину до події та свідка ОСОБА_18 про запах алкоголю від засуджених.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України.
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами, в тому числі і ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_14 , належним чином перевірив викладені у них доводи, зокрема про істотне порушення кримінального процесуального закону, недоведеність викрадення майна саме ОСОБА_6 та вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, суворість призначеного покарання, і визнав їх необґрунтованими, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Спростовуючи доводи про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_6 щиро не розкаявся, оскільки повністю не визнав свою вину за обвинуваченням, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння із застосуванням насильства в денний час доби біля школи, та дійшов обґрунтованого висновку, що такі обставини, як наявність у ОСОБА_6 роботи, статусу донора, стійких соціальних зв`язків, відшкодування шкоди і думки потерпілого, не є підставами для призначення йому більш м`якого покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України. Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного покарання, а також свідчили б про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, за матеріалами провадження не встановлено. Інші обставини, зазначені в доданих документах щодо шлюбу ОСОБА_6 , який укладено 02 серпня 2017 року, тобто після постановлення оскарженої ухвали апеляційного суду, та щодо наявності на його утриманні і вихованні двох дітей, приймаючи до уваги обставини, які були враховані при призначенні йому покарання та зазначені в судових рішеннях, не є безумовними підставами для зміни судового рішення та застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 , його захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , його захисників адвокатів ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3