Ухвала
5 вересня 2018 року
м. Київ
справа № 161/10489/14-к
провадження № 51-3613км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
(в режимі відеоконференції),
ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000067 за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Чернігова, зареєстрованої в тому ж місті ( АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , такої, що судимості не має,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Польща, уродженця і жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК.
встановив:
У судовому засіданні суддя ОСОБА_1 , яка є суддею-доповідачем у даному кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, заявила самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК.
Заслухавши думку прокурора та захисників, які не заперечували щодо задоволення заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід та вважали, що для цього існують підстави, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.
У касаційних скаргах захисник та засуджені порушують питання про скасування оскаржуваних судових рішень у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судами обох інстанцій, які обґрунтували свої рішення недопустимими доказами без їх належної перевірки, що призвело до хибних висновків про винуватість ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину. Окремо у касаційних скаргах наголошується на тому, що доводи апеляційних скарг цих осіб та їх захисників, аналогічні наведеним, вже були предметом розгляду суду касаційної інстанції та стали підставою для скасування ухвали Апеляційного суду Волинської області від 31 березня 2015 року, однак при новому розгляді в суді апеляційної інстанції вказівки вищестоящого суду не виконані, у зв`язку із чим звертається увага на недотримання вимог ст. 439 КПК.
Водночас з матеріалів кримінального провадження убачається, що ухвала Апеляційного суду Волинської області від 31 березня 2015 року ухвалена колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . При цьому підставою для скасування цього рішення була констатація порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону щодо повного та всебічного розгляду доводів апеляційних скарг та оцінки доказів й обґрунтованості засудження Лічнерських, а також надавалися вказівки вищестоящим судом щодо усунення зазначених порушень.
Наведене свідчить про те, що у такий спосіб суддя ОСОБА_1 висловила свою правову позицію щодо наявних порушень вимог кримінального процесуального закону при апеляційному перегляді, які, на думку засуджених та захисників, при повторному апеляційному розгляді не усунуто.
За таких обставин для забезпечення об`єктивності касаційного розгляду у даному кримінальному провадженні, з метою усунення умов, які би викликали сумнів в упередженості судді, з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, колегія суддів вважає, що заява судді ОСОБА_1 про самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 75, 80, 81 КПК, Верховний Суд
постановив:
заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід задовольнити.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3