справа № 208/1163/18
№ провадження 1-кп/208/358/18
ВИРОК
Іменем України

12 липня 2018 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000077 від 10.01.2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограду Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, раніше судимого:
- 15.05.2015 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці. За ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 10.03.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.03.2015 року по 23.07.2015 року - 4 місяці 13 днів. Вирок набув законної сили 23.07.2017р. Звільнився 27.02.2017 р. умовно-дострокове, невідбута частина покарання 1 рік;

- 24.01.2018 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, вирок набрав законної сили,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, повторно 28.12.2017 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин проходячи біля будинку № 8 по вулиці Г.Романової в місті Кам`янське, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, підійшов з заду до раніше йому незнайомої потерпілоїОСОБА_6 , яка йшла перед ним у тому ж напрямку та, з метою недопущення зі сторони останньої опору рукою закрив їй рот, позбавивши можливості покликати на допомогу а іншою рукою застосувавши до потерпілої ОСОБА_7 насильство, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, відкрито, умисно з корисливих мотивів зірвав з її правого вуха сережку виготовлену із золота 583 проби 1,41 грами.

Потерпіла ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров`я, підозрюючи що ОСОБА_4 має намір зірвати сережку, яка знаходилась на її лівому вусі, з метою недопущення застосування до себе насильства зі сторони ОСОБА_4 , запропонувала останньому зняти зі свого лівого вуха сережку власноруч. Коли ж ОСОБА_7 зняла зі свого лівого вуха золоту сережку обвинувачений ОСОБА_8 умисно, відкрито з корисливих мотивів вихопив з її руки цю сережку, виготовлену із золота 583 проби вагою 1,41 грами, з місця злочину втік, заподіявши потерпілій фізичного болю, та матеріальної шкоди яка, згідно висновку товарознавчої експертизи №153-18 від 16.01.2018 року, становить 3299 грн.

Повторно, 03.01.2018 приблизно о 16 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 проходячи між будинками № 21 - № 23 по вулиці Магнітогорській в м. Кам`янське, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, підійшов з заду до раніше йому незнайомого потерпілогоОСОБА_9 та схопивши рукою за сумку, різким ривком спробував зірвати її з плеча ОСОБА_9 . Від зазначеного ривку потерпілий ОСОБА_9 втратив рівновагу та присів на коліно, при цьому сумку ОСОБА_4 зірвати не вдалось та вона залишилась надітою на ОСОБА_9 . Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , відкрито, умисно, з корисливих мотивів руками зняв з плеча ОСОБА_9 зазначену сумку (сумка майнової цінності для потерпілого не має), в якій знаходився мобільний телефон «Lenovo A369i» IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи №734-18 від 13.02.2018 складає 1699 гривень), планшетний комп`ютер «Lenovo TAB 2 A7-30DC» IMEI: НОМЕР_3 (вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи №734-18 від 13.02.2018 складає 1958 гривень), гаманець (майнової цінності для потерпілого не має), в якому знаходились гроші в сумі 400 гривень, ключі від квартири в кількості двох штук (майнової цінності для потерпілого не мають) та посвідчення ПрАТ «ДЗМУ» (майнової цінності для потерпілого не має), які належать ОСОБА_9 і, заподіявши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 4057,00 грн, з місця злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, за епізодом від 28.12.2017 року, що він побачив ввечері по вул. Г.Романової дівчину з золотими сережками, та вирішив їх відкрито викрасти. Підійшов до потерпілої ззаду, правою рукою прикрив їй рота та зняв праву сережку, ліву вона віддала сама, після чого він втік та викрадене майно заклав до ломбарду. За епізодом від 03.01.2018 року суду пояснив, що побачив потерпілого з сумкою, яку він зірвав та наявне у ній майно заклав до ломбарду. Потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння, тому впав на коліно. Заподіяна шкода добровільно не відшкодована. Цивільний позов визнає повністю, вказує на розуміння протиправності своїх дій та каяття.

Потерпіла ОСОБА_7 надала суду заяву, згідно якої, прохала підготовче засідання та судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_4 проводити за її відсутності, наміру заявляти цивільний позов в неї немає, щодо виду та міри покарання підтримує позицію прокурора.
Потерпілий ОСОБА_9 надав суду заяву в якій просив підготовче засідання та судовий розгляд проводити за його відсутності, цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_4 5057,00 грн. - заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.
Дане кримінальне провадження розглянуто судом згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і, що є їх позиція добровільна та істинна. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У звязку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилаcя.
Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, встановлена і доведена і його дії кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 50 КК України, враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також, враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ст. 65 КК України), прийшов до наступного висновку.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`і (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Враховуючи вищевикладене, суд, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує наступні обставини:
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України класифікується як тяжкий злочин;
- особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (т. 2 а.с. 198).
Постановою Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі № 759/7784/15-к визначено, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
В той же час, обвинуваченим добровільно шкоду не відшкодовано, в його поясненнях та діях не вбачається відвертого осуду своєї поведінки, щирого жалю з приводу вчиненого, тому суд не вважає за можливе визнати його каяття таким, що є щирим в розумінні ст. 66 КК України. Також суд враховує, що обвинуваченим вчинено злочин під час судового розгляду іншого кримінального провадження, що свідчить про стійку злочинну спрямованість дій обвинуваченого ОСОБА_4 .
З урахуванням викладеного, обставин справи, ступеню тяжкості, способу вчиненого злочину, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення та попередження скоєння ОСОБА_4 нових злочинів буде покарання, пов`язане з позбавленням волі, без застосування до нього, передбаченого ст. 69 КК України - більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом і без звільнення його, згідно ст. 75 КК України - від відбування покарання з випробуванням, оскільки не встановлено підстав для застосування приписів ст. 69, 75 КК України.

При цьому суд враховує, що згідно вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.01.2018 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання з застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на чотири роки три місяці.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення по цьому кримінальному провадженню скоєно ОСОБА_4 до винесення вищезазначеного вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.01.2018 року, то покарання відносно ОСОБА_4 за цим вироком повинно бути призначено відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_9 звернувся з цивільним позовом в якому просить стягнути на свою користь з обвинуваченого ОСОБА_4 користь 4057,00 гривень - компенсації заподіяної матеріальної і 1000 грн. - моральної шкоди, пославшись на те, що спричинена йому злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_4 шкода так і не компенсована і, оскільки внаслідок злочину суттєво змінився його спосіб життя і він переніс сильне переживання то спричинену йому моральну шкоду він оцінює в 1000 грн які також просить стягнути на свою користь з обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

На підставі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що ОСОБА_4 своїми злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 4057,00 грн., що не заперечував у своїх поясненнях, наданих суду і обвинувачений ОСОБА_4 і тому ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У суду не виникає сумніву, що у зв`язку з скоєним відносно потерпілого кримінального правопорушення останньому завдано моральної шкоди яка виразилась у переживаннях, душевних страждань, пригнічення, що на деякий час змінило його нормальний спосіб життя і тому, на переконання суду, заявлена потерпілим сума відшкодування моральної шкоди є розумною та справедливою і позов в цій частині також підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати на залучення під час досудового розслідування експерта в сумі 858,00 грн документально підтверджені (т. 2, а.с. 38, 169) і, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Враховуюче те, що строк обраного під час досудового розслідування а в подальшому продовженого судом, відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, спливає 13.07.2018 року та у зв`язку з наявністю обґрунтованих ризиків ухилення обвинуваченого від відбуття покарання та/або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 374 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.01.2018 року та цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 5 (п`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування ОСОБА_4 покарання відраховувати з моменту взяття його під варту, а саме з 25 січня 2018 року.
Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, призначеного цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 25 січня 2018 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України - одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_9 4057,00 грн - на відшкодування заподіяної матеріальної і 1000 грн - моральної шкоди, а всього 5057 (п`ять тисяч п`ятдесят сім) гривень.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави 858,00 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень витрат на проведення судових товарознавчих експертиз.
Речові докази -зазначені у постановах слідчого від 11.01.2018 р. від 05.02.2018 р. та від 24.01.2018 р. (т. 2 а.с. 36-37, 69-70, 141-142) а саме: договори про надання фінансових кредитів під заставу: № 2.46697/0 від 28.12.2017 р., № 2.46949/0 від 03.01.2018 р. та № 2.46948/0 від 03.01.2018 р. і оптичний носій інформації (диск) із відео-файлами, зберігати в матеріалах кримінального провадження, а сережки у кількості двох штук виготовлені із золота 583 проби (т. 2 а.с. 76) передати потерпілій ОСОБА_7 .

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1