Провадження № 322/203/18
Справа № 1-кс/322/125/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року смт. Новомиколаївка

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , заявника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ОСОБА_5 про повернення майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про повернення майна, в якому вказує, що слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 06 вересня 2016 року, під час проведення обшуку по АДРЕСА_1 , у нього було вилучено трактор МТЗ-80Л, заводський номер НОМЕР_1 . Вказаний трактор відноситься до категорії майна, щодо якого було прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку за ч. 7 ст. 236 КПК України. На теперішній час вказане кримінальне провадження розслідується слідчим відділенням Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, процесуальне керівництво за розслідуванням здійснює Новомиколаївський відділ Токмацької місцевої прокуратури. Предметом розслідування кримінального провадження є розукомплектування та подальше привласнення ним запчастин трактору МТЗ-82, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав ТОВ "Джаз-А". Не дивлячись на більш як півторарічну тривалість розслідування сторона обвинувачення не здобула жодних доказів по цьому факту, не здобула доказів того, що трактор, вилучений у нього, якимось чином пов`язаний з тим трактором, який є предметом розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Норми кримінально-процесуального законодавства передбачають декілька правових статусів майна під час здійснення досудового розслідування: 1) речі, щодо яких судом надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів; 2) тимчасово вилучене майно; 3) майно, на яке накладено арешт; 4) предмети, які вилучені законом з обігу; 4) предмети, речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку. При цьому граничні строки перебування у володінні органів досудового розслідування визначені лише для тимчасово вилученого майна, а порядок оскарження, чи перегляду такого виду заходу забезпечення кримінального провадження передбачений лише в ст. 174 КПК України для арешту майна. Вказаний стан речей суперечить як національним принципам процесуального законодавства, закріпленим в КПК України та Конституції України, так і міжнародним правовим актам - Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини. На вказаний трактор МТЗ-80Л, заводський номер НОМЕР_1 , арешт не накладався та не надавалася судом санкція в порядку доступу до речей і документів. Позбавлення його права користування трактором, який необхідний йому для зайняття особистим селянським господарством, на строк більший за 20 місяців, в кримінальному провадженні збиток в якому, згідно заяви потерпілої сторони, становить 32324 гривні 33 копійки, є явно не співрозмірним з витратами, які він змушений нести протягом цього часу для найму аналогічної техніки у третіх осіб для обробітку 26 гектарів землі, які перебувають у його користуванні. Так він змушений витрачати близько 20000 гривень на рік, тобто близько 30000 гривень на сьогоднішній день, для компенсації вилучення органами досудового слідства засобу виробництва, що майже дорівнює взагалі сумі збитків, які начебто спричинені ТОВ "Джаз-А". Більш того, ані вилучений трактор, ані його складові частини, не мають ніякого відношення до кримінального провадження, слідством за 20 місяців не здобуті будь які докази причетності вилученого у нього трактора, до події кримінального правопорушення, що є предметом розслідування кримінального провадження № 0000568. За такий термін розслідування можливо було провести будь-які експертизи з визначеним майном, впізнання, та будь-які інші слідчі дії, спрямовані на встановлення істини у справі. А ні він, а ні власник трактору ( ОСОБА_7 ) не є підозрюваним, або особою, яка повинна нести відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення. Тривале безрезультатне досудове розслідування порушує принцип розумності строків, закріплений в ч. 1 ст. 7, ст. 28 КПК України. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Вказане кримінальне правопорушення не відноситься до категорії складних чи багатоепізодних злочинів, або таких, що здійснені в умовах неочевидності, напроти це нетяжке одноепізодне кримінальне провадження, всі учасники якого виконали усі вимоги органів досудового розслідування, прокурор та слідчий у якому мали можливість за більш як півтора роки досудового розслідування використати усі надані їм повноваження у визначений ними спосіб.
В клопотанні ОСОБА_5 просить скасувати вилучення майна у вигляді трактору МТЗ - 80Л, заводський номер 599367, вилученого у нього 06 вересня 2016 року в ході проведення обшуку.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 клопотання підтримав, з підстав, викладених у ньому.
Слідчий СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 пояснив, що в провадженні слідчого відділення Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2015 року за № 0000568 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України. 01 лютого 2018 року ним було винесено постанову про призначення товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.1 "Визначення вартості машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання". 08 лютого 2018 року матеріали вказаного кримінального провадження були направлені до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення експертизи. На підставі вказаного просив у задоволенні клопотання відмовити.
Прокурор ОСОБА_3 з клопотанням не погодився, та пояснив, що згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Зазначений трактор, відноситься до категорії майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі слідчого судді від 07 вересня 2016 року, а отже він не є тимчасово вилученим майном, у зв`язку з чим підстави для виконання вимог, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, відсутні. Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, арешт на майно не накладався та жодні підстави для його скасування на сьогоднішній день відсутні. На виконання письмових вказівок процесуального прокурора від 02 листопада 2017 року у вказаному кримінальному провадженні 01 лютого 2018 року слідчим було призначено товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є передній ведучий міст, який встановлений на трактор, що належить ОСОБА_5 , складовою частиною з розукомплектованого трактора МТЗ-82, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску, з подальшим надання експерту вказаного трактору на дослідження. Враховуючи ці обставини та те, що наразі експертиза триває, вирішення питання про вказаний транспортний засіб щодо його передачі ОСОБА_5 є передчасним. З урахуванням викладеного, просив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про повернення майна відмовити, оскільки вилучення майна, яке відповідає передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК ознакам, у такий спосіб не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно, в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.
Заслухавши пояснення заявника, слідчого, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

1. Щодо доступу до суду у справах про повернення майна, вилученого під час проведення обшуку, яке входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
Норми кримінально-процесуального законодавства передбачають декілька правових статусів майна під час здійснення досудового розслідування: 1) речі, щодо яких судом надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів; 2) тимчасово вилучене майно; 3) майно, на яке накладено арешт; 4) предмети, які вилучені законом з обігу; 4) предмети, речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
При цьому граничні строки перебування у володінні органів досудового розслідування визначені лише для тимчасово вилученого майна, а порядок оскарження, чи перегляду такого виду заходу забезпечення кримінального провадження передбачений лише в ст. 174 КПК України для арешту майна.
Вказане суперечить як національним принципам процесуального законодавства, закріпленим в Кримінальному процесуальному кодексі України, Конституції України, так і міжнародно-правовим актам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема в статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожній особі право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
З цього приводу Конституційний Суд України у рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп, у справі за зверненням жителів міста Жовті Води, зазначив, що суд не може відмовити у правосудді, якщо ущемляються права і свободи громадян, інакше це було б порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене.
В статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду. Тобто суди зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини як джерело права на всіх етапах провадження нарівні із Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.
В рішенні від 21 лютого 1975 року № 4451/70 Golder проти Сполученого Королівства Європейський суд з прав людини вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи Європейський суд з прав людини закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.
У справі Delcourt v. Ве1gіum Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У справі Веііеі v. Frаnсе Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Аналогічні висновки містяться у справах Оsman v. United Kingdom від 28 жовтня 1998 року, Waite and Kennedy v. Germani.
Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча має бути збережений баланс, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.
Таким чином повна відсутність можливості оскаржити в судовому порядку фактичне позбавлення права власності (або володіння) на майно, яке входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, в порядку ч. 7 ст. 236 КПК України, суперечить Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практиці Європейського суду з прав людини.
Ч. 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.
Ст. 8, 9 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сукупність вказаних правових норм дозволяє зробити висновок, що належним способом доступу до правосуддя в даному випадку буде звернення до суду з клопотанням про повернення майна, за аналогією закону, в порядку передбаченому ст. 174 КПК України (скасування арешту майна).

2. Щодо розгляду клопотання по суті.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділення Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2015 року за № 0000568 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом розукомплектування ОСОБА_5 трактору МТЗ-82, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав ТОВ "Джаз-А".
06 вересня 2016 року, під час проведення обшуку, у ОСОБА_5 було вилучено трактор МТЗ80Л, 1988 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .
З пояснень прокурора та слідчого було встановлено, що на вилученому тракторі, належному ОСОБА_5 , може бути встановлений передній міст від трактора, належного ТОВ "Джаз-А".
Разом з тим, не зважаючи на значний строк розслідування (понад півтора роки), проведені експертизи, органом досудового розслідування докази, підтверджуючі причетність ОСОБА_5 до вищевказаного злочину, здобуті не були.
Під час вирішення питання про наявність підстав для подальшого позбавлення володільця права користування вилученим майном, як заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у справі "Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004 року.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Малама проти Греції", "Україна-Тюмень проти України", "Спорронг та Льонрот проти Швеції" констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд з прав людини нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.
Позбавлення ОСОБА_5 права користування трактором, який необхідний йому для зайняття особистим селянським господарством, на строк більший за 20 місяців, в кримінальному провадженні збиток в якому, згідно заяви потерпілої сторони, становить 32324 гривні 33 копійки, є явно не співрозмірним з витратами, які ОСОБА_5 змушений нести протягом цього часу для найму аналогічної техніки у третіх осіб для обробітку 26 гектарів землі, які перебувають у його користуванні.
Так з пояснень ОСОБА_5 було встановлено, що він змушений витрачати близько 20000 гривень на рік, тобто близько 30000 гривень на сьогоднішній день, для компенсації вилучення органами досудового слідства засобу виробництва, що майже дорівнює сумі збитків, які спричинені ТОВ "Джаз-А".
На даний час ні ОСОБА_5 , ні іншим особам, про підозру у вчиненні вищевказаного злочину повідомлено не було.
Статтею 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Тривале безрезультатне досудове розслідування порушує принцип розумності строків, закріплений в ч. 1 ст. 7, ст. 28 КПК України.
Кримінальне правопорушення яке розслідується не відноситься до категорії складних чи багатоепізодних злочинів, або таких, що здійснені в умовах неочевидності, напроти, злочин, відповідальність за який передбачена ст. 356 КК України, відноситься до злочинів не великої тяжкості, справа є одноепізодною, перешкоди органу досудового розслідування не вчиняються, прокурор та слідчий у справі мали можливість за більш як півтора роки досудового розслідування використати усі надані їм повноваження для з`ясування всіх обставин злочину.
Крім того слідчий суддя зазначає, що 06 вересня 2016 року, під час проведення обшуку, у ОСОБА_5 було вилучено трактор МТЗ80Л, 1988 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Проте у протоколі про проведення обшуку вказано, що у ОСОБА_5 було вилучено трактор МТЗ-80Д. У зв`язку із вищевказаним протокол обшуку являється неналежним доказом, підтверджуючим правомірність вилучення майна ОСОБА_5 .
На підставі вищевказаного, враховуючи, що позбавлення особи права володіти своїм майном не може бути безстроковим, приймаючи до уваги строк, який був достатнім для вчинення всіх необхідних процесуальних дій із вилученим майном, а також відсутність належно оформлених процесуальних документів, підтверджуючих правомірність вилучення майна, слідчий суддя вважає клопотання ОСОБА_5 обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 6 ст. 9, 174 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання про повернення майна задовольнити.
Скасувати вилучення трактора колісного МТЗ-80Л, 1988 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , яке було здійснене 06 вересня 2016 року під час проведення обшуку слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області, та повернути його ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1