АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/769/17 Номер провадження 11-кп/786/700/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2018 року по кримінальному провадженню за № 0000068 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою. АДРЕСА_1 раніше судимого, останній раз -13.04.2016 року Київським р/с м. Полтави по ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,-

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, на підставі якої йому призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Згідно з ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі частково приєднано невідбуте засудженим покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2016 року у вигляді одного місяця позбавлення волі і остаточно до відбування обвинуваченому ОСОБА_7 визначено покарання у вигляді чотирьох років і одного місяця позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу - тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з 07.03.2017 року, тобто з моменту затримання.

Зараховано на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення в період з 07.03.2017 року до 20.06.2017 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 , маючи непогашену судимість за розкрадання чужого майна, в період невідбутого покарання за попереднім вироком , повторно вчинив корисливий злочин при таких обставинах.

Так, 19.01.2017 року, близько 16.50 години, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись неподалік буд. № 18 по пров. Рибальського в м. Полтава, побачив малолітню ОСОБА_9 , 2008 року народження, яка проходячи біля вище вказаного будинку направлялася додому, та вирішив заволодіти її мобільним телефоном, по якому вона в той час розмовляла, тримаючи в руці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих спонукань, з прямим умислом, підійшов ззаду до малолітньої ОСОБА_9 , та відкрито заволодів шляхом ривка з її рук мобільним телефоном марки «Samsung SM-G 350E» IMEI НОМЕР_1 , вартістю 838 грн. 50 коп. (яким вона користувалася), після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши майнової шкоди.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подали
Обвинувачений ОСОБА_7 у принесеній апеляційній скарзі просить пом`якшити призначене покарання , посилаючись на те, що він є сиротою, разом з тим, має міцні соціальні зв`язки з родичами, неофіційно працевлаштований.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник апеляцію підтримали та просили задовільнити з наведених в ній підстав. Також просили зарахування обвинуваченому час перебування під вартою у даній справі в подвійному розмірі відповідно до положень статті 72 ч.5 КК України в ред. від 26.11.2015 року до набрання вироком законної сили.

Прокурор заперечував з приводу задоволення апеляції , вважаючи вирок законним і обґрунтованим , а покарання таким, що відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину. Не підтримав прокурор і вимогу про подвійне зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення до набрання вироку суду законної сили.

Мотиви суду
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі дотримався зазначених вимог закону .

Так , місцевий суд , правильно встановив фактичні обставини по справі та надав їм правильну юридичну оцінку , кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України.

Правильність кваліфікації, а також фактичні обставини по справі ніким із учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються , а тому не перевіряються і судом апеляційної інстанції , відповідно до положень статті 404 КПК України.

Доводи апеляції обвинуваченого про суворість призначеного покарання та можливість його пом`якшення, колегія суддів вважає непереконливими.

Так, відповідно до вимог статей 50,65 КК України особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається із змісту вироку суду , призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину , яких є тяжким , обставини , що пом`якшують покарання , якими суд визнав щире каяття та обставини, що його обтяжує рецидив злочину та вчинення злочину щодо малолітньої, дані про особу обвинуваченого , який раніше неодноразово судимий , не займається суспільно-корисною діяльністю, новий злочин вчинив маючи непогашені судимості та в період іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та дійшов до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

При цьому , варто звернути увагу , що судом призначено покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 статті 186 КК України, а невідбута частина покарання за попереднім вироком за правилами ст. 71 КК України, приєднана частково, а не повністю, приєднавши всього один місяць з покарання в 3 роки позбавлення волі.

Виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, які б переконали її у доцільності зменшення призначеного обвинуваченому строку покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість, як про це наголошується в апеляції, колегія суддів не знаходить.

Не може колегія суддів погодитись також і з доводами сторони захисту щодо зарахування обвинуваченому часу перебування під вартою у даній справі в подвійному розмірі відповідно до положень статті 72 ч.5 КК України в ред. від 26.11.2015 року до набрання вироком законної сили.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, як виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас, цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.

Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_7 як до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч. 5 ст. 72 КК викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), місцевим судом з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК було прийнято рішення про зарахування обвинуваченому періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону).

З огляду на викладене колегія суддів вважає , що суд першої інстанції правильно застосував закон. Погіршення становища обвинуваченого колегія суддів в даному випадку не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції є законим, обґрунтованим і вмотивованим, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України , колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2018 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії рішення суду.

Судді:

____________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10 .М.