Справа № 587/1053/18
ВИРОК
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та vешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працездатного, військовослужбовця за контрактом, раніше не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 вчинив умисний злочин за наступних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_4 з 08 грудня 2016 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) та перебуває у військовому званні «солдат».
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 грудня 2016 року №359 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду оператора протитанкового кулеметного взводу 2 мотопіхотної роти.
Статтями 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Отже, відповідно до ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях. Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.
Таким чином, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 № 316/1/906, від 18.10.2016 № 322/2/6917, від 01.10.2015 № 322/2/8417). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з внесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», введеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.
Демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, на даний час не завершився.
01.03.2017 року по закінченню робочого дня, оператор протитанково-кулеметного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) солдат ОСОБА_4 , відбув у звільнення за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений був проінструктований, відповідно до вимог нормативних документів, про дотримання вимог законодавства України, військових статутів Збройних Сил України, заходів безпеки, заборону вживання алкоголю, наркотичних речовин та про дотримання норм поведінки під час перебування у громадських місцях та про прибуття на службу 02.03.2017 р.
Однак, 02.03.2017 року під час проведення перевірки особового складу було встановлено відсутність солдата ОСОБА_4 , який не прибув до розташування військової частини ( АДРЕСА_1 ). На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, проведеними пошуковими заходами місце перебування солдата ОСОБА_4 не було встановлено.
У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи умисно, 02 березня 2017 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебував за межами військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, тобто солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно без поважних причин на службу в умовах особливого періоду.
Факт відсутності солдата ОСОБА_4 на військовій службі встановлено під час перевірки особового складу 02.03.2017 року. Під час незаконної відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, постійно перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучаючись, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
06.03.2018 р. військовослужбовцями відділення Військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_4 було виявлено в с. Мезенівка Краснопільського району Сумської області.
Отже, ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 02.03.2017 по 06.03.2018 включно.
У подальшому 07.03.2018 р. останній, продовжуючи вчиняти кримінальне правопорушення, не прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 .
16.03.2018 р. після встановлення місця знаходження ОСОБА_4 , полковником ОСОБА_5 здійснювалася доставка ОСОБА_4 до розташування військової частини НОМЕР_1 . Однак ОСОБА_4 втік від командування військової частини з метою продовжити ухилятись від несення військової служби та виконання обов`язків.
27.03.2018 р. співробітниками відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 знову було встановлено місце знаходження ОСОБА_4 та доставлено до військової прокуратури Сумського гарнізону, де останнього було затримано в порядку ст. 208 КПК України, в результаті чого спільними діями правоохоронних органів припинено вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши, що дійсно, будучи військовослужбовцем, не повідомивши командування військової частини, де він проходив службу, не маючи на те поважних причин, без дозволу командування військової частини не з*явився вчасно на службу, і був відсутній у розташуванні військової частини з 02.03.2017 року до 27.03.2018 року. В цей час перебував вдома, де займався своїми справами. Крім того, обвинувачений пояснив, що причиною вчинення правопорушення стало те, що в нього не склалися відносини з командуванням військової частини, де він проходив військову службу за контрактом, внаслідок чого він просив перевести його до іншої військової частини. Крім того, він вимушений був доглядати за близькою йому особою, яка є тяжко хворою, що також стало причиною неповернення до військової частини зі звільнення. Визнав свою вину, оскільки поважної причини для залишення місця служби в нього не було, після роз`яснення положень ст. 349 КПК України вважав недоцільним дослідження інших доказів по справі, не оспорював обставини вчинення злочину.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з*явився вчасно на службу без поважних причин.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому посередньо характеризується, є військовослужбовцем; пом`якшуючі відповідальність обставини раніше не судимий, свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, тому, з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України виді штрафу в доход держави.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 300( трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100( п*ять тисяч сто)гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1