справа №619/1800/18
провадження №1-кс/619/558/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області про надання дозволу на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного та екологічного законодавства у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000613, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України,

встановив:

Слідчий СВ Дергачівсього ВП ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з клопотанням про надання дозволу на проведення перевірки територіальним органом Державної екологічної інспекції України, а саме Державною екологічною інспекцією в Харківській області, з питань дотримання вимог природоохоронного та екологічного законодавства на земельних ділянках кадастрові номери :00:003:1793 та :00:003:0125, які розташовані вздовж вул. Гагаріна сел. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області. Строк проведення перевірки визначити з 21 травня 2018 року.

В ході вирішення клопотання судом встановлено наступне.

23.04.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0000613 за складом кримінального правопорушення, передбаченим ч. 1 ст. 239 КК України, тобто забруднення або псування земель речовинами шкідливими для життя та здоров`я людей або довкілля. Органом досудового розслідування є Дергачівський відділ поліції Головного управління Національної поліції У Харківській області.

З матеріалів клопотання вбачається, що на території однієї з зазначених земельних ділянок невідома особа (особи) почали підготовчі дії по будівництву. Зі слів працівників, які виконують ці роботи, господар ділянок наказав здійснити підготовку будівельного майданчика під стоянку вантажного автотранспорту і АЗС (автозаправну станцію). Однак відповідно до даних земельного кадастру статус даних земельних ділянок землі ОСГ (особистого селянського господарства), тому будь-яке будівництво, в тому числі шкідливого об`єкту транспорту (стоянки, АЗС тощо), на цих ділянках повністю заборонено. Підготовка будівельного майданчика полягає у вирівнюванні рівня земельної ділянки. Оскільки перепад рівня складає на протязі ділянок близько 1,5 метра, на даний час невідомими особами ведеться засипання цього рівня побутовим сміттям та сміттям хімічного походження.

Допитаний в якості свідка гр. ОСОБА_5 показав, що з кінця 2015 року його сім`я у складі дружини, трьох неповнолітніх дітей і його мешкає у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 . В середині квітня 2018 року на сусідніх з домоволодінням земельних ділянках, розташованих по АДРЕСА_1 , невідомі особи почали підготовчі дії по будівництву. Зі слів працівників, які виконують ці роботи, господар ділянок наказав здійснити підготовку будівельного майданчика під стоянку вантажного автотранспорту і АЗС (автозаправну станцію). Щоденно на вказані ділянки заїжджають декілька вантажних автомобілів, які скидають побутові відходи, виробничі відходи та тверді хімічні речовини (бітум, старі покрівельні покриття на основі смоли тощо). Один з Камазів був завантажений продуктами згоряння автомобільних шин, інший каністрами із відпрацьованим маслом чи подібною речовиною, деякі вантажні авто скидають відходи будівництва застиглу фарбу, уламки полімерного покриття тощо. Тому, написавши заяву до Дергачівського ВП попрохав притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності за скоєння даного кримінального правопорушення.

Вирішуючи клопотання по суті, суд спирається на таке.

Подане слідчим клопотання ґрунтується на положеннях ст. ст. 93,94 КПК України, які передбачають, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.

Суд зазначає, що наведені вище норми процесуального права, якими обґрунтоване клопотання, не містять окремого права прокурора, слідчого звертатися до слідчого судді з даними клопотаннями, однак вважає, що обов`язкові для виконання на території України приписи Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у сукупності із положеннями ст.ст. 93,94 КПК України та встановленими судом обставинами кримінального провадження зобов`язують суд до вирішення такого клопотання по суті.

При цьому суд звертає увагу на те що жодна інша норма Кримінального процесуального кодексу України, окрім наведених у клопотанні ст.ст. 93, 94 КПК України, не надає слідчому права призначити таку перевірку самостійно або зобов`язати територіальний орган Державної екологічної інспекції провести таку перевірку. На даний час з КПК України виключено п.6 ч.2 ст.36 та п.4 ч.2 ст.40, якими прокурору та слідчому надавались повноваження призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом, що й обумовило необхідність звернення слідчого до суду із відповідним клопотанням на підставі ст.ст. 93, 94 КПК України.

В той же час, виходячи з норм кримінального процесуального закону визначених ст.ст. 1, 2, 3, 7, 8, 9, 22, 26, 40, 91, 92, 93 КПК України, суд приходить до висновку, що слідчий за погодженням з прокурором або прокурор, в рамках кримінального провадження, можуть звернутися з таким клопотанням до слідчого судді районного суду.

Відповідно до положень п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 40 КПК України визначений обсяг повноважень слідчого, який носить невичерпний характер, оскільки слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, про що зазначено в ч.5 ст. 40 КПК України.

Порядок кримінального провадження врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України, а у відповідності до положень ст.ст. 84, 99 КПК України, висновки ревізій та акти перевірок відносяться до документів як процесуальних джерел доказів.

Положення ст.ст. 40, 91, 92, 93 КПК України визначають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, обов`язок доказування та порядок збирання доказів, і за сталою судовою практикою акт перевірки Державної екологічної інспекції є доказом, який встановлює обставини і факти, суттєві для розслідування справ за ст. 239 КК України.

В той же час, Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, було винесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України, які набули чинності 25.04.2015 року, зокрема виключено п.6 ч.2 ст.36 і п.4 ч.2 ст.40, які передбачали право прокурора та слідчого на призначення ревізій та перевірок.

Таким чином, системний аналіз положень законодавства України в цій частині, вказує на те, що з моменту набуття чинності положень Закону «Про прокуратуру» в частині змін до Кримінального процесуального кодексу України, прокурори та слідчі втратили визначене законом право на призначення перевірок контролюючих органів своїми постановами.

Більше того, суд звертає увагу, що перевірка органом ДЕІ не може бути проведена поза кримінальною справою, оскільки Розпорядженням КМУ від 10 березня 2017 р. № 169-р. був скасований Наказ Мінприроди 10.09.2008 N 464 «Про затвердження Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства», внаслідок чого з 2017 року по день винесення даної ухвали в Україні не існує порядку проведення перевірки ДЕІ інакшим чином, аніж за постановою слідчого суді в межах кримінального провадження.

Одночасно пунктом другим Постанови КМУ № 408 від 13.08.2014 року «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» встановлено, що надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Тобто законодавство України прямо передбачає можливість призначення перевірок рішенням суду в порядку КПК України.

Таким чином, з наведеного можна зробити висновок, що з 25.04.2015 року перевірки контролюючих органів можуть призначатися виключно за рішенням слідчого судді за вмотивованим клопотанням слідчого або прокурора, в рамках конкретного кримінального провадження.

Оцінюючи необхідність задоволення клопотання у даній справі, суд опирається на приписи Конвенції і рішень ЄСПЛ у конкретних справах.

Так, статтею 9 КПК України регламентовано, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

23.02.2006 року був прийнятий Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стаття 2 якого закріплює, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

У ст. 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Виходячи з викладеного, вітчизняні суди, зобов`язані у своїй судовій практиці використовувати не тільки положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, але й рішення та практику Європейського суду з прав людини. Більше того, названим джерелам права повинна надаватися перевага перед нормами чинного українського законодавства.

Відповідно до ст. 2 Конвенції захист права на життя включає в себе захист права на безпечне навколишнє середовище.

У справі «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey) ЄСПЛ вказав, що на державні органи, в тому числі суд, пов`язаний безумовний обов`язок здійснення всіх можливих і необхідних дій щодо надання своєчасного захисту права на життя.

Крім того, Суд відніс сміттєзвалища до об`єктів, які безпосередньо загрожують праву, гарантованому ст. 2 Конвенції, незалежно від ризиків, які очікувані органами влади від експлуатації сміттєзвалища.

Суть справи полягала у наступному. Заявник у даній справі ОСОБА_6 разом із сім`єю проживав поблизу звалища сміття. В 1993 році на звалищі стався вибух метану, який спричинив значну кількість людських жертв. Посадові особи мерії були притягнені до кримінальної відповідальності. Заявник вимагав від держави Туреччина компенсації матеріальної і моральної шкоди. Розглядаючи цю справу, ЄСПЛ відкинув аргументи уряду, за якими держава не може нести відповідальність за експлуатацію звалища відходів у зв`язку із низькою вірогідністю негативних наслідків і не може розглядатися як потенційно небезпечна діяльність, яку можна було б порівняти з ризиками, пов`язаними із такими сферами як охорона здоров`я чи промислове устаткування. Суд, зокрема, вказав:

«63. Хоча не кожна загроза життю, що може бути передбачена, зобов`язує органи влади відповідно до Конвенції вживати конкретних заходів для запобігання ризику, інша справа, коли, з-поміж іншого, встановлено, що органи влади знали чи повинні були знати про існування реального та нагального ризику для життя особи чи осіб, і не вжили заходів у межах своєї компетенції, які можна було б очікувати для запобігання такому ризику.

64. З огляду на ці принципи, Суд, має, насамперед, вказати, що порушення права на життя може мати місце щодо екологічних проблем, які стосуються не тільки сфер, вказаних урядом, але також і інших сфер, в яких може виникати серйозний ризик для життя або різних аспектів права на життя.

Стосовно цього слід наголосити, що останній розвиток європейських стандартів у цій сфері підтверджує збільшення значення обов`язків, які покладаються на органи влади в сфері охорони довкілля, зокрема щодо звалищ побутових відходів та існуючих ризиків.

65. На думку Суду, позитивний обов`язок, що випливає зі ст. 2 Конвенції, безсумнівно, також застосовується у сфері відповідної публічної діяльності у цій справі; всупереч аргументам уряду немає необхідності проводити розрізнення між діями, бездіяльністю та «халатністю» національних органів влади при розгляді питання чи було ними дотримано цього обов`язку. Будь-який інший підхід не узгоджуватиметься з об`єктом та цілями Конвенції як інструменту захисту окремих осіб, що вимагають, аби це положення тлумачилось та застосовувалось таким чином, щоб забезпечити практичність та ефективність гарантій».

Таким чином, положення Конвенції та приписи, ясно викладені в наведеному вище рішенні ЄСПЛ, зобов`язують суд здійснити своєчасні та необхідні дії, спрямовані на захист права, передбаченого ст. 2 Конвенції. З огляду на те, що положення КПК на даний час не передбачають розгляду клопотання про призначення перевірки в іншому, аніж викладений у клопотанні, порядку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

Окрім того, дослідивши додані до клопотання матеріали, зокрема фотознімки, суд звертає увагу на те, що зображене на них сміттєзвалище розташоване безпосередньо під лінією ЛЕП.

У статті 22 Закону України від 09.07.2010 року «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» зазначено, охоронні зони уздовж повітряних ліній електропередачі встановлюються у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки лінії від крайніх проводів за умови невідхильного їх положення на певній відстані залежно від напруги ліній електропередач.

Згідно Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року №209 охоронна зона становить: для ЛЕП 220 000 В (220кВ) 25 метрів, для ЛЕП 330 000 В (330 кВ) 30 метрів. Цими Правилами у охоронних зонах заборонено влаштовувати будь-які звалища, в тому числі звалища побутових, будівельних, хімічних відходів тощо.

З цього суд робить висновок про наявність реальної та безпосередньої небезпеки порушення ст. 2 Конвенції і необхідність застосування необхідних і невідкладних заходів у вигляді призначення перевірки дотримання права на безпечне довкілля, яке є складовою гарантованого ст. 2 Конвенції права на життя.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про використання та охорону земель покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Таким центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів відповідно до п.1 Постанови КМУ від 19 квітня 2017 року №275 «Про затвердження положення про Державну екологічну інспекцію України», є вказана інспекція в особі її територіального органу (далі Держекоінспекція України).

Згідно норм зазначеної вище Постанови КМУ №275 від 19.04.2017 р. Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України.

Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Держекоінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про використання та охорону земель.

Відповідно до п. 7 Положення Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря). Територіальним органом Держекоінспекції України є Державна екологічна інспекція у Харківській області.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання і просив його задовольнити.

Вищевикладені обставини підтверджені наданими суду доказами, а саме: копіями документів кримінального провадження (фотознімками, поясненнями свідка тощо) .

Таким чином, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин скоєного злочину та їх належної правової оцінки, суд вважає, що в ході досудового розслідування у органів досудового розслідування виникла необхідність у проведенні виїзної перевірки додержання законодавчих норм щодо забезпечення пава на безпечне довкілля, що є доцільним та відповідає завданням кримінального провадження.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. 2 Конвенції ст. ст.36, 40, 93, 94 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Дергачівсього ВП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 задовольнити.

Надати дозвіл на проведення перевірки з питань дотримання вимог чинного законодавства України, яке забезпечує право на безпечне довкілля, на території земельних ділянок :00:003:1793 та :00:003:0125, які розташовані поблизу вул. Гагаріна сел. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області.

Проведення перевірки доручити спеціалістам Державної екологічної інспекції в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 1 під`їзд, 2 поверх).

Встановити термін проведення перевірки- 15 днів з дня отримання ухвали слідчого судді.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1