1Справа № 335/8514/18 1-кс/335/5695/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів та матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
З наданих суду матеріалів вбачається, що у провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 31.05.2013 між КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області (далі - Замовник) та ПП « ОСОБА_4 » (далі - Виконавець) укладено договір про надання послуг № 7, згідно умов якого виконавець, за завданням замовника, повинен був за власні кошти виконати роботи з облаштування ландшафту, а також поточного ремонту доріг із використанням техніки.

Пунктами 3.1-3.2 вказаного договору передбачено, що фактичні об`єми виконаних робіт фіксуються в актах наданих послуг, окремо по кожному полю і підписуються сторонами не пізніше наступного дня після закінчення робіт. По завершенню робіт за договором, замовник зобов`язаний повністю розрахуватися з виконавцем протягом 3-х банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги.

Згідно з п. 6.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, до 31.12.2013.

31.03.2016 ПП « ОСОБА_4 » звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області з прохання стягнути з комунального підприємства на користь ПП « ОСОБА_4 » грошові кошти в сумі 849 609,21 гривень основного боргу за вказаним договором.

Під час розгляду справи № 908/860/16 від 31.05.2016 зазначено, що згідно п.3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним.

Суд прийшов до висновку, що вказаний у підставі позову договір про надання послуг № 7 від 31.05.2013 є фіктивним, вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, тому в силу приписів ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України підлягає визнанню недійсним із таких підстав.

Договір укладено між КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області та ПП « ОСОБА_4 », підписано директорами цих підприємств, а саме директором комунального підприємства ОСОБА_5 , діючого на підставі статуту, та директором приватного підприємства ОСОБА_6 , діючою на підставі статуту.

Відповідно до статуту КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради, комунальне підприємство засноване на спільній власності територіальних громад сіл, міста Кам`янсько-Дніпровської району Запорізької області, є власністю територіальної громади району, є підпорядкованим, підзвітним і підконтрольним ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із директором підприємства укладається контракт.

На момент укладення договору про надання послуг від 31.05.2013 № 7 ОСОБА_5 був призначений на посаду директора комунального підприємства з 17.05.2012 до 17.05.2015, перебування на якій продовжено по 17.05.2017 включно.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, саме одним із видів господарської діяльності комунального підприємства є надання ландшафтних послуг, будівництво доріг та автострад.

Незважаючи на те, що надання ландшафтних послуг, будівництво доріг і автострад є одним із видів господарської діяльності КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради, 31.05.2013 директором комунального підприємства укладено договір № 7 щодо облаштування ландшафту, поточного ремонту доріг із використанням техніки із ПП « ОСОБА_4 ».

Як вбачається із статуту приватного підприємства та Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновником (власником) ПП « ОСОБА_4 » є ОСОБА_5 , тобто директор комунального підприємства уклав договір із приватним підприємством, власником якого він є.

Суд вважає, що договір вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, умисел мали обидві сторони, оскільки, по-перше, згідно з ч.2 ст. 169 ЦК України комунальне підприємство є юридичною особою публічного права і вбачається конфлікт інтересів; по-друге, укладений між сторонами договір не містить будь-яких індивідуальних ознак, які б надали можливість достовірно встановити факт реального виконання стороною - ПП « ОСОБА_4 » обумовлених договором послуг. При цьому суд вважає, що визначення у предметі договору «облаштування ландшафту», «поточний ремонт доріг із використанням техніки» із урахуванням приписів ст. 837 ЦК України дає підстави визнати правовою природою договору підряд, що вимагає можливість перевірити результат роботи конкретні обсяги поточного ремонту робіт та облаштування ландшафту із чітким визначенням місцезнаходження об`єкту, що в даному спорі неможливо.

Представлені позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), реєстр актів виконаних робіт за 2013 рік не мають жодного посилання на вказаний у підставі позову договір № 7 від 31.05.2013, а вказані у цих актах «послуги», «послуги техніки», «послуги катка 8т, катка 13 т., бульдозера, автогрейдера, расп. щебеня, трактора із щітками навісними, трактора на гус.ходу» не мають жодних індивідуальних ознак, які б достовірно підтверджували факт виконання саме договору № 7 від 31.05.2013. У зв`язку з цим суд не бере до уваги як належний доказ і відповідь на претензію, у якій вказано про визнання заборгованості. Акт звіряння взаємних рахунків станом на 19.04.2016, підписаний головними бухгалтерами підприємств не є первинним документом, який підтверджує факт виконання сторонами договору № 7 від 31.05.2013, також не містить посилання на цей договір.

Оскільки у суду із урахування всіх обставин виник сумнів щодо достовірності цих обставин та добровільності визнання позову відповідачем, суд встановив, зокрема, що відповідно до бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» у провадженні господарського суду Запорізької області перебувала справа №908/2613/14 за позовом КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області до однієї із сільських рад Кам`янсько-Дніпровського району про стягнення 1 323 352,00 гривень за виконані роботи за договорами на виконання робіт капітального ремонту доріг. Ухвалою суду від 15.09.2014 р. провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, оскільки надані документальні докази сплати цієї суми.

У судовому засіданні 31.05.2016 р. оглянуто матеріали справи № 908/2613/14, копії окремих документів долучено до матеріалів справи № 908/860/16. Вбачається, зокрема, що КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області було надано договір №33 від 2013 року на виконання робіт капітального ремонту дороги, згідно з яким ІНФОРМАЦІЯ_3 (підрядник) зобов`язалося своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи по капітальному ремонту дороги згідно з затвердженою проектно-кошторисною документацією в обумовлений цим договором строк. Відповідно до дефектного акту, об`ємами робіт було визначено улаштування одношарових покриттів товщиною 15 см із щебеню, ремонт основ доріг щебеневих. Сторонами договору №33 та аналогічних договорів (замовник сільська рада та підрядник - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) підписані, зокрема, акти приймання виконаних будівельних робіт за 2013 рік.

Із пояснень в судовому засіданні при розгляді справи № 908/860/16 представника третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 слідує, що всі роботи по ремонту доріг виконувалися комунальним підприємством, оплачені із бюджету.

Оскільки при розгляді справи № 908/860/16 суд не встановив, що хоча б одна із сторін намагалася досягти правового результату, суд приходить до висновку, що договір № 7 від 31.05.2013 є фіктивним, порушує права комунального підприємства, а відповідно і його власника - територіальної громади району.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов`язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п`ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК). Відповідно до п.2.5.1 цієї постанови визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін.

Рішенням Господарського суду Запорізької області по справі № 908/860/16 від 31.05.2016 визнано недійсним договір про надання послуг № 7 від 31.05.2013 та у задоволенні позову про стягнення з КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області на користь ПП « ОСОБА_4 » 849609, 21 грн. основного боргу відмовлено.

Всі вищевказані факти свідчать про зловживання службовим становищем посадовими особами КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ПП « ОСОБА_4 »» під час укладення договору про надання послуг від 31.05.2013 № 7, який не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки не містить будь-яких індивідуальних ознак, які б надали можливість достовірно встановити факт реального виконання сторонами обумовлених договором послуг та укладений сторонами з єдиним умислом, який мали обидві сторони створення штучної заборгованості КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перед ПП « ОСОБА_4 »», власником якого є директор комунального підприємства ОСОБА_5 , що спричинило тяжкі наслідки.

Згідно наявної в рішенні ІНФОРМАЦІЯ_5 по справі № 908/860/16 від 31.05.2016 інформації, в матеріалах справи повинні міститися документи щодо укладення та виконання договору з надання послуг № 7 від 31.05.2013, а також інша інформація та документи, які мають значення для встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також встановлення кола осіб, які причетні до його вчинення.

З метою встановлення всіх обставин, які мають значення для проведення досудового розслідування, у слідства виникла необхідність отримати дозвіл на тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: матеріалів господарської справи № 908/860/16 за позовом ПП « ОСОБА_4 »» ( АДРЕСА_2 ) до відповідача КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення суми в розмірі 849 609,21 гривень, з можливістю їх вилучення, зв`язку з чим слідчий звернувся до суду з даним клопотанням.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання слідчого проведено без фіксації судового процесу.

Перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 160 КПК України, у клопотанні про надання тимчасового доступу до речей і документів зазначаються підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи.

Згідно повідомлення представника ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначені у клопотанні матеріали справи перебувають у його володінні.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

З урахуванням викладеного, виходячи з потреб та мети досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 160 КПК України, доведено можливість використання як доказів зазначених у клопотанні документів, а також неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів.

На переконання слідчого судді, слідчим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 163 КПК України надано достатньо доказів для висновку, що зазначені у клопотанні документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та слідчий суддя вважає за необхідне клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів задовольнити, надати дозвіл на тимчасовий доступ до зазначених у клопотанні документів.

Беручи до уваги, що слідчим не доведено необхідність вилучення зазначених у клопотанні речей і документів, а також слідчим не підтверджено, що мета отримання доступу до речей і документів виправдовує таке втручання у права особи як їх вилучення, слідчий суддя вважає за необхідне надати дозвіл на отримання їх копій.

На підставі викладеного, керуючись ст. 159-163, 369, 372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів задовольнити.

Надати слідчому СУ ГУНП в Запорізькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 або іншій особі за його дорученням дозвіл на тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: матеріалів господарської справи № 908/860/16 за позовом ПП « ОСОБА_4 »» ( АДРЕСА_2 ) до відповідача КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Камянсько-Дніпровської районної ради Запорізької області ( АДРЕСА_3 ) про стягнення суми в розмірі 849 609,21 гривень, з можливістю отримання їх копій.

Встановити строк дії даної ухвали слідчого судді до 02.09.2018 року включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 166 КПК України, у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

У випадку вилучення речей і документів, за відсутністю яких юридична особа позбавляється можливості здійснювати свою діяльність ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1