Провадження № 1-кп/748/206/18
Єдиний унікальний № справи 748/966/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у залі суду у м. Чернігові у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000132 від 18.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітня дитина, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, учасника бойових дій, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2015 року №90, зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду навідника танкового взводу танкової роти 2 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .
У свою чергу, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у ЗС України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 10.12.2015 р., близько 8 год., у порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.11, 16, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій часині НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, у умовах особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
09.01.2016 року солдат ОСОБА_3 був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_2 ).
Таким чином, солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби у період з 10.12.2015 р. по 08.01.2016 р. та продовження несення відповідних обов`язків не вживав, у зазначений період перебував у м. Харкові, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені у обвинуваченні, не оспорював, у скоєному щиро розкаявся, та по суті обвинувачення пояснив, що дійсно 10 грудня 2015 року незаконно припинив виконувати свій військовий обов`язок у зв`язку з тим, що хотів побачити новонародженого сина. Просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від покарання.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність наслідків злочину, особу винного - його вік, сімейний стан, стан здоров`я, освіту, те, що ОСОБА_3 не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і має статус учасника бойових дій.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне визнати щире каяття, а обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, враховуючи наявність у обвинуваченого обставини, що пом`якшує покарання, визнання ним своєї вини, ураховуючи його особу та стан здоров`я, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції частини статті, якою передбачена відповідальність за вчинений ним злочин, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У судовому засіданні від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом він має статус учасника бойових дій.
Прокурор не заперечував щодо заявленого клопотання та вважав, що воно підлягає задоволенню.
Розв`язуючи дане клопотання, суд враховує, що відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 7.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Статтею 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно.
Як судом установлено, ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (7 вересня 2017 року) має статус учасника бойових дій, про що свідчить відповідний службовий документ, наданий стороною обвинувачення.
За таких обставин ОСОБА_3 , відноситься до осіб, які підпадають під дію ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» і обставини, передбачені ст.9 даного Закону, які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, судом не встановлені.
Ураховуючи, що обвинувачений є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він має статус учасника бойових дій, злочин у вчиненні якого він обвинувачується не є особливо тяжким проти життя і здоров`я особи та не є діянням передбаченим ч.ч.2-4 ст.408, ст.410, ч.ч.2-4 ст.411 КК України, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання сторони захисту задовольнити.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу. Цивільний позов у справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк три роки на підставі ст.2, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На вирок може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Роз`яснити учасникам судового провадження право на помилування, право отримати в суді копію вироку, ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1