Ухвала
Іменем України
18 червня 2018 року

м. Київ
справа № 216/4866/17
провадження № 51-6770 ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2018 року,

встановив:

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2018 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі КК) на 1 рік позбавлення волі, частиною 2 статті 309 КК на 2 роки позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2017 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту його затримання.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року вирок Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу від 09 січня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну вироку суду першої інстанції шляхом помякшення призначеного засудженому покарання, застосувавши до нього положення статті 75 КК. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначається найменування особи, що подає касаційну скаргу, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Проте, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.
Відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зокрема, захисник у касаційній скарзі ставить вимогу про зміну лише вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 . При цьому наводить обґрунтувань щодо незаконності цього рішення.
Одночасно захисник в касаційній скарзі повідомляє про перегляд вироку суду першої інстанції апеляційним судом, однак будь-яких доводів щодо незаконності та необґрунтованості ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року не наводить та вимог не ставить.
Тобто така позиція захисника позбавляє суд касаційної інстанції прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги.
Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги захисник іменує цю скаргу «апеляційною», чим допустив суперечності в касаційній скарзі.
Також у частині 1 статті 50 КПК, визначено що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Як убачається з доданих до касаційної скарги документів, захисник на підтвердження повноважень надав копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 . Однак, ордеру на участь у кримінальному провадженні в інтересах засудженого ОСОБА_4 не надано.
Водночас, відсутність у касаційній скарзі застережень захисника щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання. Дане не може свідчити про небажання приймати участь в судовому засіданні, у разі відсутності про це у касаційній скарзі.

Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2018 року залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3