Справа № 199/3485/18
УХВАЛА
іменем України

19.06.2018 м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000236 від 15.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2018 до суду надійшло клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000236 від 15.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Клопотання обґрунтовується тим, що державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_4 , відповідно рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №35438523 від 30.05.2017, на підставі наданих йому документів, а саме: рішення по справі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська № 201/6215/16-ц (провадження №2/201/1920/2016) від 12.07.2016, зареєстрував за громадянином ОСОБА_5 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 паспорт громадянина України № НОМЕР_2 від 24.04.2014, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.09.2017, в Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, було проведено слідчу дію тимчасовий доступ до речей і документів та вилучено оригінал реєстраційної справи з документами, серед яких було рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/6215/16-ц (провадження №2/201/1920/2016) від 12.07.2016, яким за ОСОБА_5 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі якого, державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію прав на вищевказану квартиру.
В подальшому, згідно договору купівлі продажу № 518 бланк серія та номер НМА №687627 від 21.06.2017 приватним нотаріусом ОСОБА_6 , Дніпровського міського нотаріального округу, було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , власником якої, розмір частки 1/1, являється ОСОБА_7 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_4 від 19.01.2002 виданий Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області.
За результатами вивчення вказаних документів встановлено, що державний реєстратор ОСОБА_4 провів державну реєстрацію прав та обтяжень на підставі наданого ОСОБА_5 рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська №201/6215/16-ц (провадження № 2/201/1920/2016) від 12.07.2016, як підтверджуючого право власності документу на квартиру АДРЕСА_1 . Утім, згідно інформації яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень по справі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська №201/6215/16-ц (провадження №2/201/1920/2016) від 12.07.2016, вищевказане рішення, в основі та в цілому не містить інформації щодо набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , що також підтверджується отриманою у встановленому законом порядку в Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська, завіреної копії вказаного рішення. Тобто рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська № 201/6215/16-ц (провадження № 2/201/1920/2016) від 12.07.2016, яке фактично надавалось ОСОБА_5 державному реєстратору ОСОБА_4 для проведення державної реєстрації являється фіктивним.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи службовою особою та здійснюючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, використовуючи своє службове становище, в супереч інтересам служби, діючи з метою одержання неправомірної вигоди для невстановленої в ході досудового розслідування особи, котра представилась як ОСОБА_5 (матеріали відносно якої внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001868), а саме квартири АДРЕСА_1 , вчинив дії пов`язані з державною реєстрацією права власності вищевказаного нерухомого майна за ОСОБА_5 , чим спричинив законним правам та інтересам Дніпропетровської міської ради відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3 від 16.11.2017 збитки на суму 540512 гривень 00 копійок, що на час скоєння кримінального правопорушення більш ніж в 675 разів перевищувало неоподатковуваний податком мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.
15.05.2018 даний факт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за №0000236 правова кваліфікація ч. 2 ст. 364 КК України.
11.06.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.2 ст.364 КК України.
На підставі викладеного, порушується питання про арешт зазначеного майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на майно, вважаю клопотання обґрунтованим, тому таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до Витягу ЄРДР у кримінальному провадженні №0000236 від 15.05.2018 за ч.1 ст.185 КК України зафіксовано, що ОСОБА_4 , 25.05.2017 приблизно о 10:56 годині, перебуваючи в службовому кабінеті відділу реєстрації майнових прав Управління - Реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, за адресою м. Дніпро, вул. Староказацька, 58, будучи службовою особою та здійснюючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, використовуючи своє службове становище, в супереч інтересам служби, діючи з метою одержання неправомірної вигоди в інтересах невстановленої особи, умисно, незаконно вчинив дії пов`язані з державною реєстрацією права власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3 від 16.11.2017 року становить 540512 гривень 00 копійок. Умисні дії державного реєстратора ОСОБА_4 потягли за собою незаконне вибуття права власності на вказану квартиру із законного володіння Територіальної громади міста Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради, що спричинило тяжкі наслідки.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи клопотання суд враховує, предмети, матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна єп.1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна.

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт зазначеного майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого відчуження.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Водночас, враховуючи користування цим майном іншою особою, вважаю за необхідне заборонити будь-яким особам в будь-який спосіб відчужувати вказане майно.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000236 від 15.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам в будь-який спосіб відчужувати вказане майно.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1