Справа №212/5566/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Кривому Розі кримінальне провадження за № 0000157 від 18 січня 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого, а саме: 16 грудня 2005 року Жовтневим районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 186 КК країни на 1 рік позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 1 рік, 21 жовтня 2008 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 2 роки, 06 липня 2009 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання призначене за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2008 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого 20 листопада 2012 року умовно достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 11 днів, 23 квітня 2013 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання призначену за вироком Довгинцівського районного суду Кривого Рогу від 06 липня 2009 року та остаточно до відбуття призначено 4 роки та 2 місяці позбавлення волі, звільненого 14 грудня 2016 року по відбуттю строку покарання, проживаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участі прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_3 , повторно, 17 січня 2017 року близько 21 години 00 хвилин знаходячись поблизу будинку № 20 по вулиці Едуарда Фукса в Покровському районі міста Кривого Рогу, побачив раніше незнайому йому жінку, потерпілу ОСОБА_6 , яка йшла по тротуару та розмовляла по мобільному телефону. Після чого ОСОБА_3 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення на свою користь, наздогнав потерпілу, при цьому усвідомлюючи, що його дії очевидні для потерпілої ОСОБА_6 , свідків та інших очевидців, шляхом ривку з руки останньої вирвав мобільний телефон, після чого став бігти. Потерпіла ОСОБА_6 помітивши дії ОСОБА_3 та враховуючи свій безпорадний стан, стала кричати останньому з метою віддати їй її мобільний телефон та просити допомоги в оточуючих людей. Проте ОСОБА_3 не бажаючи припиняти свої протиправні дії, утримуючи при собі викрадений мобільний телефон марки «Nokia ASHA 300» imei 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 з місця події скоєного злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток який згідно висновку товарознавчої експертизи № 232 від 18 червня 2018 року становить 525 гривень 00 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення визнав повністю, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно звільнившись з місць позбавлення волі в нього не було засобів для існування, харчів та одягу, так 17 січня 2017 року близько 21 години 00 хвилин він знаходячись поблизу будинку № 20 по вулиці Едуарда Фукса в Покровському районі міста Кривого Рогу, побачив раніше незнайому йому жінку, яка йшла по тротуару та розмовляла по мобільному телефону. Після чого він, наздогнав зазначену жінку, та вирвав з її руки мобільний телефон, після чого з викраденим мобільним телефоном втік, в подальшому він продав викрадений ним мобільний телефон за суму орієнтовно 150 грн. за які придбав собі взуття та продукти харчування. На запитання захисника обвинувачений пояснив, що сам добровільно з`явився в поліцію та заявив про вчинений ним в січні 2017 року злочин.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 , визнав вину в повному обсязі, зі згоди учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджував всі докази, оскільки є переконання в тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оскаржуються, усвідомлює неможливість у подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому відсутні сумніви відносно добровільності та істинності його позиції.

Дослідивши та аналізуючи вивчені в справі докази суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 , винуватий у вчиненні зазначеної вище дій, та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до тяжких злочинів, вчиненого умисно, особу винного, який є раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебував, та не перебуває, з 2001 року перебував на обліку у лікаря психіатра з приводу дебільності легкого ступеню та у 2010 році знятий з нагляду за відсутністю відомостей, згідно характеристики за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, обставинами що пом`якшують покарання є щире каяття, обставин що обтяжують покарання обвинуваченого судом не виявлено, крім цього суд також враховує досудову доповідь органу пробації відносно обвинуваченого.

Суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 , слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України та беручи до уваги вищенаведені обставини, застосувати до обвинуваченої ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку суду його виправлення можливе без реального відбування покарання.

Цивільний позов не заявлено.

На досудовому розслідуванні щодо обвинуваченого обрано запобіжний захід особисте зобов`язання, який слід залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про залучення експерта.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю три роки.

У відповідності зі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_3 під час досудового слідства у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1