Справа № 475/610/17 08.05.2018
ВИРОК
8 травня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою прокурора Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ізбашівка Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
законний представник обвинуваченого ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_6 на підставі ст. 105 КК України звільнений від покарання та до нього застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вирок у відношенні ОСОБА_10 не оскаржується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 , вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог закону, оскільки, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, повинен був постановити вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненому злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Зазначає, що відповідно до вимог ст. 105 КК України, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, суд першої інстанції не дотримався вимог закону та не визнав обвинуваченого винним у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Тому вважає, що на підставі ч.4 ст. 409 КПК України вирок підлягає скасуванню.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
07 червня 2017 р. близько 00:30 год., ОСОБА_10 , знаходився у житловому будинку, що по АДРЕСА_2 , де також перебували малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з власницею будинку ОСОБА_12 ОСОБА_10 , малолітній ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_6 на шафі побачили пневматичну гвинтівку, яку вирішили викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, наказав неповнолітньому ОСОБА_6 викрасти вказану гвинтівку, на що останній погодився. Коли ОСОБА_10 вийшов з кімнати, неповнолітній ОСОБА_6 , виконуючи злочинні вказівки ОСОБА_10 , дістав з поверхні шафи пневматичну гвинтівку ІЖ-38С, яку виніс з будинку за межі території домоволодіння потерпілої, та у подальшому разом із ОСОБА_10 розпорядились викраденим на власний розсуд, завдавши ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1080 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення захисника, обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

В мотивувальній частині вироку суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, з огляду на наступне.

На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_6 звільнений від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, у тому числі у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання в порядку ст. 105 КК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який проживає з малолітнього віку з мамою та без батька, винятково позитивно характеризується з місця навчання та місця проживання, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, та його щире каяття у вчиненому злочині.

Тому суд першої інстанції, враховуючи положення ч.1, п.3 ч.2 ст.105 КК неповнолітній, дійшов вірного висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 судом від покарання, оскільки визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання, та вірно застосував до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру як передача неповнолітнього під нагляд матері.

Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, в порушення ч. 2 ст. 373 КПК України, у резолютивній частині вироку не зазначив про визнання обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині.
Тобто, суд першої інстанції, не визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, керуючись ст. 105 КК України звільнив його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовував примусові заходи виховного характеру.
Отже, є слушними доводи прокурора, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, не дотримався зазначених вимог закону, та не визнав обвинуваченого винним у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
За таких обставин, вирок суду у відношенні ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420, 424, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3