АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001384 за апеляційною скаргою із змінами обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ірпінь, Київської обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 12 липня 1993 року Ірпінським міським судом Київської області за ст.140 ч.2 КК України (1960р) до 2 років 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 25 серпня 1994 року Ірпінським міським судом Київської області за ст.140 ч.2, 43 КК України (1960р.) до 3-х років позбавлення волі; звільнений 24 травня 1997 року по відбуттю строку покарання;

- 14 січня 1999 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст.229-6 ч.2, 44 КК України (1960р.) до 1-го року позбавлення волі; звільнений 18 серпня 1999 року по відбуттю строку покарання;

- 3 вересня 2001року Ірпінським міським судом Київської області за ст.ст.229-6 ч.2, 140 ч.3, 141 ч.2, 215-3 ч.3 КК України (1960р.) до 6-ти років позбавлення волі; звільнений 6 травня 2008 року по відбуттю строку покарання;

- 18 лютого 2010 року Оболонським районним судом м.Києва за ст.185ч.2 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;

- 23 березня 2010 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст.15 ч.3, 185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі; звільнений 1 квітня 2011 року по відбуттю строку покарання;

- 9 квітня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 309 ч.2 КК України до 2-х років позбавлення волі;

- 4 вересня 2012 року Бородянським районним судом Київської області за ст.. 185ч.3, 70ч.4 КК України до 4-х років позбавлення волі;звільнений 4 вересня 2014 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці;

- 18 березня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва за ст.15 ч.2, 185 ч.2, 71 КК України до 3-х років позбавлення волі;

- 8 червня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області за ст.185 ч.3, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 8 червня 2016 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі;
за участю сторін апеляційного провадження
прокурора - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 3 лютого 2016 року приблизно в 16 год., знаходячись в торговому залі магазину «ЕКО» по пр. Маяковського,17, в м. Києві, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався повторно таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «ЕКО», а саме: свинячу м`якоть на кістці вагою 5,036 кг вартістю 264 грн. 34 коп., биток свинячий вагою 1,28 кг вартістю 85 грн. 32коп., ошийок свинячий вагою 1,75 кг вартістю 115 грн.72 коп., а всього майна загальною вартістю 465 грн. 38 коп., яке взяв з торгових полиць, поклав до свого пакету, проніс через касову зону торгівельної зали без сплати вартості за товар, виконавши при цьому всі дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки за межами каси був затриманий працівниками охорони магазину.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, а матеріали справи відправити на новий судовий розгляд.
Вимоги апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми КПК України. Все обвинувачення ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 , а вони є особи зацікавлені.
Крім того, відбитків пальців на товарі не знайдено, що як наслідок не доводить причетність обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення. Також, відеозапис з камер спостереження не може являтись доказом вини ОСОБА_7 .
Також обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що захисник, який представляв його інтереси як на досудовому розслідуванні, так і на судовому слідстві не намагався доводити його невинуватість. Адвокатом ОСОБА_12 не заявлялось клопотання про недопустимість доказів, на яких ґрунтувалось обвинувачення, в результаті чого порушено права на захист.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 наголошує на тому, що захисник ОСОБА_12 в суді першої інстанції не сказав про той факт, що при затриманні охоронці маркета «ЕКО» вимагали гроші в сумі 3 000 грн. або ж вони викликають поліцію, і його посадять за грати, і в той момент пакет з м`ясом був вже підготовлений. Проте, поліцією факт незаконного вимагання грошей було проігноровано.

В суді апеляційної інстанції стороною захисту подані зміни до апеляційної скарги, відповідно до яких обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції, провадження у справі закрити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішення не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, а також суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Як зазначає апелянт, суд у вироку послався на показання представника потерпілого ОСОБА_11 , не перевіривши його повноваження та наявний процесуальний спосіб особи. Суд не взяв до уваги, що юридична особа ТОВ «ЕКО» код ЄРПОУ 32104254 не визнана потерпілим, не має документів, що підтверджують правоздатність юридичної особи, довіреність на представництво інтересів юридичної особи ТОВ «ЕКО» видана ОСОБА_11 . З огляду на викладене, показання ОСОБА_11 є недопустимим доказом.
На думку апелянта, показання свідка ОСОБА_10 суд не оцінив критично, а, окрім того, показання вказаного свідка не можуть бути допустимим доказом у справі, у зв`язку з тим, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з порушенням права особи на захист, що полягає в тому, що ОСОБА_7 не призначили захисника на досудовому розслідуванні, під час виконання вимог ст.. 290 КПК України захист не міг ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, а тому суд не мав права допустити показання свідка, як доказ.
Окрім того, як вказується в апеляційній скарзі, дані, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинення злочину, не містять відомостей, що злочин вчинений ОСОБА_7 , а тому вказаний протокол не може бути доказом на встановлення винуватості ОСОБА_7 .
Також апелянт посилається на те, що суд при постановленні вироку керувався недопустимими доказами, а саме: протоколом огляду від 3 лютого 2016 року, згідно якого було оглянуто приміщення магазину «Екомаркет», де знаходився ОСОБА_7 , та в руці якого знаходився пакет, в якому виявлено та вилучено свинячу м`якоть, биток свинячий, ошийок свинячий. Проте огляд проведений без дозволу слідчого судді. Окрім того, не може бути належним доказом і довідка про вартість викраденого майна, оскільки вказана вартість може бути підтверджена тільки відповідною експертизою.
На думку апелянта, суд не міг посилатися на речові докази у справі, оскільки безпосередньо їх не досліджував.
Щодо відеозапису, який наявний у справі, апелянт зазначає, що невідомо, у який спосіб вказаний відеозапис отриманий слідчим органом, а тому він є недопустимим.

Під час апеляційного розгляду захисник та обвинувачений заявили клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію» та звільнення ОСОБА_7 від покарання, застосування до ОСОБА_7 вимог ч. 5 ст. 72 КК України, однак, після зміни вимог апеляційної скарги відмовилися від даного клопотання, підтримавши вимоги зміненої апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги зміненої апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та за клопотанням сторони захисту наявні у справі докази, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог закону, та висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

Так, з показань представника потерпілого ОСОБА_11 , який працює начальником служби безпеки ТОВ «ЕКО» в магазині по пр.. Маяковського, 17, в м. Києві, які містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, вбачається, що 3 лютого2016 року у вечірній час в магазині «ЕКО» по пр. Маяковського,17, в м. Києві, де він працює начальником охорони, його підлеглі ОСОБА_10 , який працював відеооператором на той час у магазині та побачив ці події, та ОСОБА_13 , який працював інспектором служби безпеки та який затримав обвинуваченого, йому доповіли, що один чоловік набрав в торговому залі м`ясні вироби та вийшов з товаром за межі кас, не розплатившись за товар. Після цього цей вказаний чоловік, яким, як в подальшому було встановлено, виявився ОСОБА_7 , був затриманий з неоплаченим товаром, доставлений до кімнати охорони магазину, де було виявлено в його пакеті м`ясні вироби, після чого було викликано дільничного інспектора, який викликав слідчо-оперативну групу, вказаний товар був вилучений та повернутий до магазину. На товарі були стіки з вагою та вартістю товара. ОСОБА_7 при цьому не заперечував, що хотів вкрасти м`ясо. Він (Коляда) на відео бачив, як ОСОБА_7 виходив з пакетом за межі кас магазину. ОСОБА_7 був затриманий саме за межами каси, і після затримання намагався вирватися та втекти.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 , які містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, 3 лютого 2016 року в магазині «ЕКО» по пр. Маяковського,17 в м. Києві, де він працює, за допомогою камер відеоспостереження був помічений обвинувачений, який в м`ясному відділі брав з вітрини багато розфасованих м`ясних виробів та складав їх в свій пакет. Йому здалося це підозрілим, в зв`язку з чим він за допомогою камер відеоспостереження продовжив спостерігати за ним. Після чого побачив, що цей чоловік вийшов за межі каси, за рамки з пакетом, в який складав м`ясні вироби. За межами кас обвинувачений був затриманий працівниками охорони магазину, які завели його в кімнату охорони, де виявили в пакеті ОСОБА_7 м`ясні вироби, за які він не сплатив. Затриманий говорив, що це не його товар. Протокол огляду складався в присутності понятих. Товар зберігається в магазині.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 3 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_11 , як начальник служби безпеки ТОВ «Екомаркет», заявив про винесення невстановленою особою 3 лютого 2016 року о 16.00 годині в магазині «Екомаркет» по пр.Маяковського, 17 в м. Києві неоплаченого товару (ас. 136 т.1).
Відповідно до протоколу огляду від 3 лютого 2016 року об`єктом огляду є приміщення магазину «Екомаркет» по пр. Маяковського, 17, в м. Києві, де знаходиться ОСОБА_7 , в правій руці якого знаходиться пакет, в якому було виявлено та вилучено: свинну м`якоть вагою 1,180 кг, 1,028 кг, 1,024кг, 1,002кг, 0,802кг, биток свинний вагою 0,680кг, 0,600кг, ошийок свинний вагою 0,936кг, 0,822кг, про які ОСОБА_7 пояснив, що він їх взяв в магазині «Екомаркет» по пр. Маяковського, 17 в м. Києві, з якими пройшов через каси, не сплативши за товар. ОСОБА_7 вказаний протокол підписаний без будь-яких зауважень та застережень (ас. 137-139 т.1).
З відеозапису від 3 лютого 2016 року, який міститься на CD-RW диску, який визнаний речовим доказом, переглянутому в судовому засіданні в суді першої інстанції, вбачається, що в торговому залі магазину ОСОБА_7 з пакетом в лівій руці пройшов через каси, не зупиняючись, а подальшому він був зупинений за межами кас працівниками охорони магазину, які супроводили його в кімнату охорони, де в пакеті, який був в руках ОСОБА_7 , виявлено упаковки з м`ясними виробами.

Згідно з відомостями, які містяться у протоколі перегляду відеозапису від 24 березня 2016 року, ОСОБА_7 не заперечував того, що на відео він, коли намагався таємно викрасти чуже майно, про що і розписався у протоколі без будь-яких зауважень та застережень (ас. 148-149 т.1).
Відповідно до відомостей, які містяться у довідці про викрадений товар 3 лютого 2016 року, вартість без ПДВ свинної м`якоті на кістці вагою 5,036 кг складає 264 грн. 34коп., битка свинного вагою 1,28 кг - 85 грн. 32коп., ошийка свинного вагою 1,75 кг - 115 грн.72 коп., загальна вартість товару (без ПДВ) складає 465 грн. 38 коп. (ас. 140 т.1).
Постановою слідчого викрадені м`ясні продукти: свинна м`якоть на кістці вагою 5,036кг, биток свинний вагою 1,28кг, ошийок свинний вагою 1,75кг, визнані речовими доказами та передані під зберігальну розписку представнику потерпілого (ас. 141 т.1).

Оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності, суд першої інстанції за наслідками судового розгляду дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження і знайшло своє відображення у вироку, суд першої інстанції перевіряв доводи обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та дійшов висновку, що
показання обвинуваченого в частині заперечення своєї вини та посилання на те, що він не знаходився в магазині і не вчиняв цього злочину, спрямовані завадити встановленню істини у справі, зменшити ступінь своє вини та міри відповідальності, уникнути покарання за умисний злочин, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів, які узгоджуються між собою та переконливо свідчать про вчиненні ОСОБА_7 злочину.

Доводи сторони захисту про те, що суд у вироку послався на показання представника потерпілого ОСОБА_11 , не перевіривши його повноваження та наявний процесуальний спосіб особи, не взяв до уваги, що юридична особа ТОВ «ЕКО» код ЄРПОУ 32104254 не визнана потерпілим, відсутні документи, що підтверджують правоздатність юридичної особи, довіреність на представництво інтересів юридичної особи ТОВ «ЕКО» видана ОСОБА_11 , а тому показання ОСОБА_11 є недопустимим доказом, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 , як начальник служби безпеки магазину «Екомаркет», подав заяву про вчинене кримінальне правопорушення.
Постановою слідчого від 5 лютого 2016 року ТОВ «ЕКО» визнано потерпілим, і представником потерпілого визнано ОСОБА_11 (ас. 166 т.1).
Наявною у справі довіреністю, виданою першого січня 2016 року ТОВ «ЕКО» за підписом Генерального директора, ОСОБА_11 уповноважений представляти інтереси ТОВ «ЕКО» в межах м. Києва в інтересах Товариства, в т.ч. в органах внутрішніх справ, в усіх судах загальної юрисдикції України, для чого йому надані певні права та повноваження (ас. 167).
Вказані обставини свідчать про те, що під час досудового розслідування і розгляду справи в суді першої інстанції дотримані вимоги ст.. 58 КПК України, відповідно до якої представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути представник юридичної особи за довіреністю, у зв`язку з чим показання ОСОБА_11 є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_10 суд не оцінив критично, а, окрім того, показання вказаного свідка не можуть бути допустимим доказом у справі, у зв`язку з тим, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з порушенням права особи на захист, що полягає в тому, що ОСОБА_7 не призначили захисника на досудовому розслідуванні, під час виконання вимог ст.. 290 КПК України захист не міг ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Під час дослідження доказів у провадженні, в т.ч. показань свідка ОСОБА_10 , встановлено, що вказаний доказ отриманий в порядку, встановленому КПК України, а будь-яких доводів зворотнього, як і те, в чому саме полягає істотне порушення прав та свобод ОСОБА_7 внаслідок допиту вказаного свідка стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено, як і не вказано про це під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження захисник під час досудового розслідування не залучався, хоча й обвинуваченому роз`яснювались його право на захист (ас. 144-147 т.1). Відповідно до положень КПК України участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою. Клопотання про надання правової допомоги обвинуваченим під час досудового розслідування не заявлялось, а було заявлено тільки під час підготовчого засідання в суді першої інстанції, та ухвалою суду від 11 травня 2016 року ОСОБА_7 було призначено захисника, який відповідно до даних, які містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, ознайомлений з матеріалами провадження (ас. 35-36 т.1).

30 березня 2016 року згідно з положеннями ст.. 290 КПК України обвинуваченому відкриті матеріали кримінального провадження у повному обсязі, про що свідчить протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та протокол ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, в якому ОСОБА_7 власноручно зробив запис про повне ознайомлення з наданими матеріалами та підписався без будь-яких застережень та зауважень (ас. 163-164 т.1).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, щодо визнання вказаних доказів недопустимими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дані, що містяться у протоколі прийняття заяви про вчинення злочину, не містять відомостей, що злочин вчинений ОСОБА_7 , а тому вказаний протокол не може бути доказом на встановлення винуватості ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки з показань ОСОБА_11 вбачається, що спочатку був затриманий обвинувачений, викликана слідчо-оперативна група, а в подальшому ним було з`ясовано, що особа, яка була затримана, є ОСОБА_7 . З огляду на вказані обставини, ОСОБА_11 в заяві і не міг зазначити безпосередньо прізвище обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при постановленні вироку керувався недопустимими доказами, а саме: протоколом огляду від 3 лютого 2016 року, згідно якого було без дозволу слідчого судді оглянуто приміщення магазину «Екомаркет», де знаходився ОСОБА_7 , та в руці якого знаходився пакет, в якому виявлено та вилучено свинячу м`якоть, биток свинячий, ошийок свинячий, та не може бути належним доказом і довідка про вартість викраденого майна, оскільки вказана вартість може бути підтверджена тільки відповідною експертизою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд приміщення.

З протоколу огляду вбачається, що слідчим проведено огляд саме приміщення за участю працівників магазину «Екомаркет», і будь-яких заяв та заперечень з цього приводу висловлено учасниками цієї слідчої дії не було. Під час огляду приміщення в ньому знаходився затриманий працівниками магазину ОСОБА_7 , у якого в правій руці виявлено пакет, в якому слідчим виявлено неоплачений ОСОБА_7 товар. Будь-яких дій, направлених на обшук приміщення або особи, які можуть здійснюватися на підставі ухвали слідчого судді, з боку слідчого не проводилось.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що вартість викраденого майна повинна була бути встановлена відповідною експертизою, то колегія суддів враховує, що а ні обвинуваченим, а ні його захисником вартість викраденого товару не заперечувалась, а з показань ОСОБА_11 вбачається, що на кожному товарі був стік з вагою та його вартістю, колегія суддів, з урахуванням положень ст.. 242 КПК України не вбачає обов`язковість проведення експертизи у вказаному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта на те, що суд не міг посилатися на речові докази у справі, оскільки безпосередньо їх не досліджував, є слушними, проте, відповідно до дослідженої під час розгляду справи в суді першої інстанції постанови про визнання речовими доказами у справі викрадених м`ясних продуктів, а саме: свинна м`якоть на кістці масою 5,036 кг, биток свинний масою 1,28 кг, ошийок свинний масою 1,75 кг, будь-яких зауважень, заперечень або клопотань про визнання вказаного доказу недопустимим з боку обвинуваченого та його захисника не надходило.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявний у справі відеозапис, невідомо, у який спосіб вказаний відеозапис отриманий слідчим органом, а тому він є недопустимим, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що даний відеозапис наданий адміністрацією магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що не заперечувалось під час розгляду справи в суді першої інстанції ні обвинуваченим, ні його захисником, і даний відеозапис, який визнаний речовим доказом у справі, досліджений під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості та дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та постановив законний та обґрунтований вирок, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу із змінами обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

__________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2