ЄУН № 331/5396/17
Провадження № 1-кс/331/1611/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_3 , розглянувши за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000009 від 21 січня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, сімейний стан розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000009, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2016 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні органу досудового розслідування зазначено, що відповідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 23 лютого 2015 року було призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 Відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до наказу командира військової частини Відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини Відділ прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_4 та призначений на посаду молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії - дозиметрист першого відділення інспекторів прикордонної служби та поставлений на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з тим, ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин:
24 вересня 2015 року солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, не з`явився до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 Відділ прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_4 , до цього часу не повідомив про себе та відсутній за місцем проходження військової служби.

При цьому, поважних причин для нез`явлення до військової частини солдат ОСОБА_4 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав.

Протягом періоду нез`явлення до військової частини, солдат ОСОБА_4 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтись до військової частини без поважних причин.

Переховуючись від органів досудового розслідування, зазначений військовослужбовець не вжив жодних заходів щодо повернення до місця служби у військову частину НОМЕР_1 Відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 за наявності можливості для цього, та не заявив про себе до правоохоронних органів, проводячи час на власний розсуд поза межами місця служби та ухиляючись від військової служби до цього часу.

Після виявлення відсутності ОСОБА_4 за місцем проходження служби встановити його місцезнаходження не вдалось, при цьому перешкод для прибуття до військової частини останній не мав.

10 лютого 2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

10 лютого 2016 року у зв`язку із неможливістю встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 його оголошено у розшук.

05 березня 2018 року прокурор військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , з метою його приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000009, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2016 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 05 березня 2018 року дозволено затримання підозрюваного ОСОБА_4 , з метою його приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

06 липня 2018 року об 11 годині 00 хвилин підозрюваному ОСОБА_4 особисто під розписку повідомлено про підозру.

06 липня 2018 року о 11 годині 10 хвилин підозрюваному ОСОБА_4 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та матеріали, якими обґрунтовується необхідність запобіжного заходу.

06 липня 2018 року підозрюваного ОСОБА_4 доставлено до приміщення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000009, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2016 року.

Прокурор у судовому засіданні внесене клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні дійшов наступного.

В силу ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Підставою для застосування до ОСОБА_4 зазначеного запобіжного заходу є наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати що підозрюваний при обранні йому іншого запобіжного заходу може перешкоджати кримінальному провадженню та не прибувати на виклики і у такий спосіб затягувати хід досудового розслідування.

При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Як вбачається з доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого злочину, підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України матеріалами досудового розслідування.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в суді не доведено існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, наведений прокурором ризик щодо переховування підозрюваного від органу досудового розслідування слідчим суддею до уваги не приймається, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової прокуратури, має намір співпрацювати зі слідством.

Посилання прокурора на ризики, встановлені п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, базуються лише на припущеннях, які відповідними доказами не підтверджені.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк до 7 років, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю та неповнолітнім сином, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, має стабільне джерело доходу, здійснюючи будівельні роботи за наймом, крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 свою провину повністю визнає, має намір співпрацювати зі слідством.

Аналізуючи обставини справа, дані про особу підозрюваного, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, слідчий суддя приходить до висновку, що в даній, конкретній справі, найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваного ОСОБА_4 може бути домашній арешт із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_3 є не доведеним, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст. ст. 176-179, 183, 184, 194 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000009, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2016 року, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 (два) місяці, а саме:

1) не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) з`являтися до органів досудового розслідування та суду, за першим викликом та у призначений час;

3) не відлучатися за територію м. Маріуполь, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

4) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ ГУ НП у Донецькій області.

Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повідомити про це слідчому судді.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два місяці, тобто до 06 вересня 2018 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1