Справа № 444/1266/17
Провадження № 1-кп/444/13/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
перекладачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жовкві Львівської області кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000436 від 30.03.2017 року, про обвинувачення:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Андізжан, Республіки Узбекистан, проживаючого у АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого : АДРЕСА_2 , громадянина Узбекистан, освіта середня, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, раніше не судимого, -
- за ч.1 ст.332 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений громадянин Узбекистану ОСОБА_10 29 березня 2017 року, будучи обізнаним про наміри громадянина Афганістану ОСОБА_14 , 1994 року народження потрапити до Республіки Польща та знаючи про відсутність у нього законних підстав для перетину Державного кордону України з Республікою Польщею, членом Європейського союзу, організував його незаконне переправлення через державний кордон з України в Республіку Польща поза пунктами пропуску, шляхом подолання інженерно-технічних та контролюючих споруд ДПС України.
Так, весною 2017 року, точної дати не встановлено, обвинувачений ОСОБА_10 , маючи намір потрапити в м.Одеса, перебуваючи в м.Львів на території залізнодорожного вокзалу познайомився із громадянами Афганістану ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які запропонували допомогти з житлом в м.Одеса у разі потреби.
В подальшому, 25 березня 2017 року обвинувачений ОСОБА_10 , перебувачи в м.Одеса по місцю проживання ОСОБА_14 погодився на пропозицію останнього допомогти йому та сприяти у незаконному перетині державного кордону України та переправленні його у Республіку Польща в пошуках роботи.
Так, за вказівками обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_14 у супроводі своїх знайомих: громадянина Афганістану ОСОБА_15 , 1995 року народження, громадянки України ОСОБА_16 , 1997 року народження, громадянки України ОСОБА_17 , 1993 року народження, які у відповідності до попередньо розробленого ним злочинного плану лише супроводжували ОСОБА_14 до держаного кордону України і не мали наміру незаконно його перетинати, поїздом сполученням «Одеса-Ужгород» 28 березня 2017 року прибули у м.Львів, де винайнявши квартиру, точної адреси слідством не встановлено, пробули у ній до 29 березня 2017 року, після чого, у вечірній час близько 19-00 год., за вказівками та порадами обвинуваченого ОСОБА_10 прибули на автостанцію №2 в м.Львів, звідки маршрутним таксі сполученням «Львів Рава-Руська» прибули в м.Рава-Руська Жовківського району Львівської області.
Перебуваючи в м.Рава-Руська Жоківського району Львівської області поблизу приміщення магазину «Рукавичка» обвинувачений ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний намір, зателефонував місцевому жителю ОСОБА_18 та попросив підвезти його разом з іншими особами до державного кордону України неподалік пункту пропуску ВПС «Рава-Руська» за грошову винагороду, на що останній погодився та за допомогою власного автомобіля марки «Опель Віваро» білого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 , підвіз обвинуваченого ОСОБА_10 та чотирьох перелічених вище осіб, неподалік пункту пропуску ВПС «Рава-Руська», де висадив їх за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_10 ліворуч автодороги неподалік лісосмуги.
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_10 вказав ОСОБА_14 на лісову стежку, яка вела у лісосмугу в сторону державного кордону України з Республікою Польща та якою останній повинен був потрапити на територію Республіки Польща шляхом подолання інженерно-технічних та контролюючих споруд ДПС України поза пунктами пропуску.
Після цього, громадянин Афганістану ОСОБА_14 , разом із особами, які його супроводжували і у відповідності до попередньо розробленого злочинного плану не мали наміру незаконно перетинати державний кордон України, а саме із громадянином Афганістану ОСОБА_15 , 1995 року народження, громадянкою України ОСОБА_16 , 1997 року народження, громадянкою України ОСОБА_17 , 1993 року народження, заливши обвинуваченому ОСОБА_10 без попередньої домовленості 300 долларів США та 300 гривень як компенсацію за витрати на дорогу, а також інші речі та документи (портмоне, банківські картки, паспорт на ім?я Абдул Ахмат Наім), які ОСОБА_10 повинен був доставити у м.Одеса, попрямували лісовою стежкою в напрямку державного кордону України, де під час подолання інженерно-технічних споруд були затримані службовими особами прикордонної служби України.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_10 вчинив незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.332 КК України.

Допитаний в судовому засіданні за участі перекладача та захисника обвинувачений ОСОБА_10 , свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України визнав повністю та суду пояснив, що дійсно організував незаконне переправлення через державний кордон України громадянина Афганістану ОСОБА_14 , однак, заперечив факт попередньої домовленості щодо отримання винагороди, оскільки ОСОБА_14 передав йому кошти, як компенсацію за витрати, понесені на дорогу, а також заперечив факт переправлення через державний кордон України декількох осіб, оскільки допомагав тільки ОСОБА_14 , а інші особи, які перебували разом з ними, говорили, що лише супроводжують ОСОБА_14 до кордону, і перетинати кордон не мають наміру.У вчиненому щиро розкаявся просив суд суворо не карати . Окрім того, подав суду письмову заяву, про звільнення його від відбування від покарання на підставі Закону України «Про амінстію в 2016 році».

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_10 , своєї вини така підтверджується доказами зібраними на досудовому слідстві, які перевірені в судовому засіданні.
Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 підтвердили факт затримання групи осіб: двоє громадян Афганістану та двоє громадянок України при спробі подолання інженерно-технічних споруд, з метою незаконного перетину державного кордону.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що він своїм автомобілем підвіз ОСОБА_10 та ще двоє осіб чоловічої та двоє осіб жіночої статі неподалік пункту пропуску відділу державної прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 », які в подальшому попрямували в лісовий масив в напрямку державного кордону.

Протоколами пред`явлення особи для впізнання від 30.03.2017, з яких вбачається, що громадяни Афганістану ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , а також громадянки України ОСОБА_16 та ОСОБА_17 впізнали ОСОБА_10 як особу, яка організувала незаконний перетин кордону, а також речовими доказами, вилученими у ОСОБА_10 .

Окрім того, в матеріалах даного кримінального провадження (а.с.186-187) долучено СD диск про допит свідків громадянок України гр. ОСОБА_16 , гр. ОСОБА_17 та двох громадян Афганістану гр. ОСОБА_14 , гр.ОСОБА_15 слідчим суддею ОСОБА_23 за участі обвинуваченого ОСОБА_10 .

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Між тим, суд, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження приходить до висновку про недопустимість доказу у даному кримінальному провадженні СD диск про допит свідків громадянок України гр. ОСОБА_16 , гр. ОСОБА_17 та двох громадян Афганістану гр. ОСОБА_14 , гр.ОСОБА_15 слідчим суддею ОСОБА_23 за участі обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки такий проведено без залучення перекладача для обвинуваченого ОСОБА_24 , тобто із порушенням ч.3 ст.29, п. 18 ч. 3 ст. 42 , ч. 1 ст. 68 КПК України.

Аналізуючи наведені докази по даній справі, які були досліджені та перевірені в судовому засіданні в їх сукупності, суд визнає, що такі докази узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду кримінального провадження.
А тому, суд приходить до висновку, що обвинувачення, передбачене ч.1 ст.332 КК України, пред`явлене, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів.
Тому, оцінивши докази по даному кримінальному провадженні у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 полягає в тому, що він вчинив незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, а тому суд такі його дії кваліфікує за ст.332 ч.1 КК України.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 6) передбачає право на справедливий судовий розгляд. Загальні вимоги справедливості, що містяться у ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини застосовуються у провадженнях щодо всіх кримінальних справ.
Злочин, передбачений ч.1 ст.332 КК України за вчинення якого судиться ОСОБА_10 згідно із ч.3 ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує тяжкість скоєного ним злочину, обставини справи та дані, що характеризують його особу, а також з врахуванням наведеного перспективи його виправлення і перевиховання, та попередження з його боку нових злочинів.
Так зокрема, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує те, що останній раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю реєстрації характеризується позитивно, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей .
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_25 є щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_25 судом не встановлено.
Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_25 слід обрати в межах санкції статті, за якою він судиться, у вигляді позбавлення волі , так як саме такий вид покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження з його боку нових злочинів.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_10 звернувся до суду з письмовою заявою про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році яку підтримав в судовому засіданні, просить застосувати до нього Закон України Про амністію у 2016 році, так як має на утриманні трьох неповнолітніх дітей , не є позбавленим батьківських прав та звільнити його від покарання на підставі п) "в" ст. 1 та Закону України Про амністію у 2016 році.
Заслухавши пояснення сторін, які щодо заяви не заперечили , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.1 Закону України Про застосування амністії в Україні амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
06 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22.12.2016 року Про амністію у 2016 році. Пунктом в) статті 1 Закону України Про амністію у 2016 році передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України осіб, які не позбавлені батьківських прав і які на день набрання чинності Законом мають дітей яким не виповнилось 18 років.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжуючі злочини, якщо вони закінчені , припинені або перервані після набрання чинності цим законом .
Згідно ч.1 ст.15 Закону України Про амністію у 2016 році, особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом.
Як вбачається із положення ст.85 КК України в якій зазначено, що на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Відповідно до ч.2 ст.86 КК України, законом про амністію особи, визнані винним у вчинені злочину обвинувальним вироком суду або кримінальної справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили , можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Із копії свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_11 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_12 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , серії НОМЕР_4 , вбачається, що ОСОБА_13 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьком таких дітей записано ОСОБА_10 (а.с.82-87).
Доказів які б вказували на те, що ОСОБА_10 є позбавлений батьківських прав, чи відносно нього розглядається таке питання сторонами суду не представлено, не здобуто таких і в судовому засіданні . Окрім того із довідки виданої головою махаллінського комітету м.Андижан Андіжанської області від 07.10.2017 року вбачається, що довідка видана гр. ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає АДРЕСА_1 , про те, має наступний склад сім`ї батько, мати, дружина та троє дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно яких останній не позбавлений батьківських прав (а.с.80-81).
Враховуючи, що ОСОБА_10 судиться за вчинення кримінального правопорушення вчинене з необережності, який згідно ст. 12 КК України не є особливо тяжким злочином; не позбавлений батьківських прав і на день набрання чинності Законом має троє дітей яким не виповнилось 18 років, сам особисто подав письмову заяву про застосування до нього Закону "Про амністію у 2016 році"яку підтримав в судовому засіданні, обставин, передбачених ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні чи п. «в» ст. 1 Закону України Про амністію в 2016 році, які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого ОСОБА_26 судом не встановлені, суд прийшов до переконання про можливість задоволення заяви ОСОБА_26 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році та звільнення ОСОБА_26 від призначеного покарання на підставі акту амністії.

Питання про документи та речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 392,395 КПК України, п. в) ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році, ст. ст. 1, 4 Закону України Про застосування амністії в Україні, суд-

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 , визнати винуватим у пред"явленому обвинувачені за ч.1 ст.332 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки .

Заяву засудженого ОСОБА_10 про застосування відносно нього Закону України Про амністію у 2016 році - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного цим вироком основного та додаткового покарання - на підставі п. в) ст. 1 Закону України № 1810-VIІI від 22.12.2016 року Про амністію у 2016 році.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду, зобв`язавши прибувати за кожною вимогою до суду та не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду до вступу вироку в законну силу.

Речові докази:
- грошова купюра номіналом 100 гривень серії КЄ №1023372, грошова купюра номіналом 200 гривень серії СА №2967679, грошова купюра номіналом 100 доларів США НК25536423В, грошова купюра номіналом 100 доларів США АВ54241048Т повернути законному володільцю після вступу вироку в законну силу.
-Мобільний телефон фірми «Prestigio», чорного кольору повернути законному володільцю ОСОБА_10 після вступу вироку в законну силу.
-Портмане чорного кольору, повернути законному володільцю ОСОБА_27 після вступу вироку в законну силу.
-паспорт серії НОМЕР_5 виданий на ім`я ОСОБА_10 , повернути законному володільцю ОСОБА_10 після вступу вироку в законну силу.
-Паспорт серії НОМЕР_6 виданий на ім`я ОСОБА_27 , повернути законному володільцю ОСОБА_28 після вступу вироку в законну силу.
-Банківська картонка № НОМЕР_7 , банківська картонка № НОМЕР_8 , банківська картонка № НОМЕР_9 повернути законному володільцю, після вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.395 КПК України, до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1