Справа № 638/8868/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю потерпілої ОСОБА_6

з участю представника потерпілої ОСОБА_7

з участю обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за №0001246 від 15.03.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
Наприкінці червня 2015 року ОСОБА_6 мала намір замовити кухонні меблі у власну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Поспілкувавшись із своєю знайомою ОСОБА_9 , вона дізналась в останньої про те, що виготовляла проекти замірів меблевих виробів і в неї є контактні данні особи, яка займається виготовленням таких меблів. Так ОСОБА_6 дізналась контактні данні ОСОБА_8 та замовила у нього кухонні меблі.
13.07.2015 року у денний час, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 приїхав до ОСОБА_6 додому та уклав із нею від імені ФОП « ОСОБА_10 » договір на виготовлення кухонної меблі. При цьому ОСОБА_8 , діючи умисно з корисних мотивів, маючи умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілої, повідомив ОСОБА_6 неправдиву інформацію, про те, що нібито є приватним підприємцем по виготовлення меблів.
ОСОБА_8 ніколи не працював на ФОП « ОСОБА_11 », вказаний договір уклав без відома вище вказаного ФОП, чим ввів потерпілу в оману, а також замаскувавши таким чином наміри заволодіти грошовими коштами, вказавши, що договір буде гарантією виконання ним взятих обов`язків із виготовлення кухонних меблів.
Діючи шляхом обману, під приводом отримання авансу та майбутнє виконання робіт по виготовленню кухонних меблів, ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 32000 гривень із зобов`язанням виконати замовлення не пізніше 01.09.2015 року. В подальшому ОСОБА_8 , діючи таким чином, щоб потерпіла не здогадалася про його намір заволодіти грошовими коштами, виробив та встановив каркас з ДСП, ( вартістю матеріалів без роботи) 13260 гривень, після чого почав переховуватись від потерпілої, вимкнув мобільний телефон та заволодів грошовими коштами потерпілої на суму 18740 гривень.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України у повному обсязі, та підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, у вчиненому розкаявся, пояснивши, що доповнити йому нічого. Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_6 визнав у повному обсязі.
Суд зі згоди прокурора, представника потерпілої, обвинуваченого, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, не оспорює їх, і не наполягає на дослідженні всіх доказів у справі, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 та кваліфікує його дії за частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України заволодіння чужим майном шляхом обману.

При вирішенні питання про покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд враховує характер і ступінь важкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, який у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до злочину невеликої тяжкості, а також особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_8 суд визнає щире каяття, а також добровільне часткове відшкодування шкоди.
Відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_8 судом не виявлено.
Відповідно до частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у межах санкцій частини 1 статті 190 Кримінального кодексу України у вигляді обмеження волі.

Окрім того, обвинуваченимОСОБА_8 заявлено клопотання про застосування до нього амністії, оскільки він має неповнолітню дитину, якій не виповнилося 18 років, а саме ОСОБА_12 , окрім того, він щиро розкаюється у вчиненні злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а вчинений ним злочин не є тяжким чи особливо тяжким.
Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (стаття 12 названого Закону).
Відповідно до п. «в» статті 1 Закону, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» має дитину, якій не виповнилося 18 років, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції 11.06.2008 року.
Окрім того, ОСОБА_8 вперше вчинив кримінальне правопорушення-злочин невеликої тяжкості відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, при цьому вказане кримінальне правопорушення вчинено 13.07.2015 року, тобто до дня набрання чинності (07.09.2017 року) Закону України «Про амністію у 2016 році». У вчиненому щиро кається.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 амністії, передбачених статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статтею 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_8 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Відповідно до вимог статті 128 КПК України, цивільним позивачем потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов, згідно з яким вона просить стягнути з ОСОБА_8 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 18740 грн., а також спричинену моральну шкоду в розмірі 30000 грн. з вирахуванням добровільно сплаченої моральної шкоди у розмірі 7000 грн.
Суд вважає, що на користь потерпілої ОСОБА_6 підлягає відшкодуванню матеріальна шкода у розмірі 18740 грн., тобто в цій частині цивільний позов підлягає задоволенню у повному розмірі.
Щодо цивільного позову, пред`явленого до обвинуваченого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди цивільному позивачу потерпілій ОСОБА_6 неправомірними діями цивільного відповідача ОСОБА_8 , проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає що розмір моральної шкоди у даному конкретному випадку становить 7000 грн. 00 коп., які уже відшкодовані потерпілій ОСОБА_6 згідно розписок (розписки від 09.06.2017 року на суму 3000 грн., від 05.11.2017 року на суму 2000 грн., від 15.01.2018 року на суму 2000 грн.)

Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, п. «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі пункту «в» частини 1 статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді обмеження волі, призначеного за цим вироком.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 18740 (вісімнадцять тисяч сімсот сорок) грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовним вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Головуючий: