УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/719/17
Провадження № 1-кп/486/124/2018

11 вересня 2018 року Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 , ознайомившись із матеріалами кримінального провадження №0000159 від 18.02.2017 за обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20.07.2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями кримінальне провадження №0000159 від 18.02.2017 за обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України, розподілено судді ОСОБА_1
23.07.2018 року реєстром передачі справ кримінальне провадження передано судді ОСОБА_1
11.07.2018 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.02.2018 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
25 липня 2018 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було задоволено самовідвід судді ОСОБА_1 та кримінальне провадження №0000159 від 18.02.2017 за обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України повернути до секретаріату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для виконання вимог ст. 35 КПК України.
26 липня 2018 року, кримінальне провадження з ухвалою, було здано до апарату суду. Разом з тим працівники апарату суду не розподілили кримінальне провадження іншому судді для розгляду.
26.07.2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями дане кримінальне провадження №0000159 від 18.02.2017 секретарем суду розподілено як заяву про самовідвід в порушення вимог ст. 129 -1 Конституції України та ст. 35, 534 КПК України .
Таким чином апарат суду не виконав вимоги ухвали суду від 25.07.2018 року
Відповідно до Конституції України одним із основних принципів судочинства є обов`язковість рішень суду, тому судові акти (рішення, вироки, ухвали, постанови) є обов`язковими до виконання на всій території України.
13 серпня 2018 року суддею ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 534 КПК України свідомо було ухвалено правосудне рішення, а саме розглянута ухвала-заява судді ОСОБА_1 від 27 липня 2018 року та в задоволенні самовідводу відмовлено.
Кримінальне провадження №486/719/17 за за обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України реєстром передачі справ передано судді ОСОБА_1 .
Суддя нагадує, що 25 липня 2018 року суддею ОСОБА_1 було прийнято процесуальне рішення у вигляді Ухвали Іменем України у кримінальному провадженні №0000159 від 18.02.2017, справа №486/719/17.
Мотивацією самовідводу судді у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України, є те, що судді ОСОБА_1 відкриті письмові докази органів досудового слідства та захисту до почату судового розгляду, що суперечить вимогам діючого законодавства.
Секретарем апарату суду після винесення суддею ОСОБА_1 ухвали про самовідвід кримінальне провадження не було передано для автоматичного розподілу.
Керівник апарату ОСОБА_4 за попередньою домовленістю з суддею ОСОБА_3 , який є головою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області суду, свідомо без правових на те підстав з імітували розгляд ніби то заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід, при цьому проігнорували ухвалу, з огляду на те, що вона їм не подобається.
Відповідно до Ухвали Южноукраїнського міського суду від 13.08.2018р. суддя ОСОБА_3 прийняв діаметрично протилежне процесуальне рішення відмовив у задоволені відводу судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000159 від 18.02.2017 за обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України, дане рішення суддя сфальсифікував.
Суддя місцевого суду, який обіймає адміністративну посаду голови Южноукраїнського міського суду фактично проігнорував Ухвалу суду так як не погодився з нею, сфальсифікував та свідомо виніс завідомо неправосудне процесуальне рішення у вигляді ухвали у даному кримінальному упровадженні.
По-перше - слід звернути увагу, що суддя ОСОБА_3 є суддею першої інстанції і приймати процесуальне рішення Ухвалу на Ухвалу є неприпустимо. Своїми процесуальними діями суддя ОСОБА_3 свідомо підриває авторитет судової гілки влади.
По-друге він зловживає правом, що підтверджується його правовою позицією висловленою ним в процесуальному документі, яка не грунтується на законні, крім того, ним розглянуто самовідвід не в законний спосіб, який під його тиском секретар суду розприділив як заяву.
По-трете дії судді спрямованні на затягування розгляду кримінального провадження, які негативно в подальшому вплинуть на розумні строки його розгляду.
По-четверте безпідставно суддя витрачає процесуальний час, штучно збільшує кількість справ , які розглянуто під його головуванням.
Суддя ОСОБА_1 вважає, що адміністрацією суду відбувається пряме втручання у її діяльність як судді, шляхом спонукання до винесення неправосудного рішення.
Таким чином, участь судді ОСОБА_1 у розгляді кримінального провадження протирічила б нормам національного та міжнародного законодавства, що привело б до несправедливого розгляду та надавало б безумовні підстави для його скасування.
Виконання Ухвали Южноукраїнського міського суду № 486/719/18 р. від 25.07.2018 р. нехтується керівником апарату та головою суду, які свідомо спотворили факт, щодо вирішення самовідводу.
Відповідно до резолютивної частини вище згаданої ухвали суду від 25.06.2018 р. кримінальне провадження №0000159 від 18.02.2017 року справа № 486/719/17 за обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України, підлягало автоматизованому розподілу відповідно ст. 35, 534 КПК України, за умови визнання суддею неможливості винесення об`єктивного рішення через підстави, які прямо зазначаються нормою як такі, що мають тягнути за собою відвід та самовідвід судді.
Законом України «Про судоустрій та статус суддів», а саме: ч.3 ст.155 керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування єдиної судової інформаційної (автоматизованої) системи...
Керівник апарату Южноукраїнського суду Миколаївської області ОСОБА_4 має контролювати роботу апарату суду, зазначені повноваження надані їй Законом України «Про судоустрій та статус суддів».
Виконання службових обов`язків секретарем суду відбувається під контролем керівника апарату.
Разом із тим, секретарем суду до єдиної автоматизованої системи дані не внесено про самовідвід у даному кримінальному провадженні та продовжує рахуватися в провадженні судді ОСОБА_1 , незважаючи на те, що відповідно до ст. 35, 534 КПК України підлягало автоматизованому розподілу та безумовному виконанню ще 26.07.2018 р.
Тобто голова суду та керівник апарату зухвало демонструють свої владні повноваження, чим фактично перешкоджають розумним строкам розгляду справи чим порушують права учасників кримінального провадження.
Крім того, дії голови суду призводить до порушення конституційних основ здійснення правосуддя, підриває авторитет судової влади і містить ознаки злочину, передбаченого ст. 375 КК України.
Контролювати роботу апарату суду зобов`язаний керівник апарату зазначені повноваження надані їй законом України Про судоустрій та статус суддів та Кодексом Законів про працю України та Закону України "Про державну службу".
Ознаки співучасті дій керівника апарату з головою суду підтверджує її толерантне ставлення з приводу не розподілу до розгляду кримінального провадження іншому судді.
Відповідно до Конституції України одним із основних принципів судочинства є обов`язковість рішень суду, тому судові акти (рішення, вироки, ухвали, постанови) є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно ч. 2 ст. 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.
Недотримання цього принципу порушує нормальну діяльність органів правосуддя, перешкоджає виконанню судових актів і тягне за собою відповідальність за злочин, передбачений ст. 382 КК, який є спеціальним видом службового зловживання, тому статті 364 та 382 КК співвідносяться між собою як загальна та спеціальна норми.
Посилання керівника апарату на раніше перелічені аргументи та засади використання автоматизованої системи документообігу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області не звільняє від відповідальності за невиконання ухвали суду, її доводи не грунтуються на Законі, а прямо суперечать Конституції України.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і керуються верховенством права.
Гарантії незалежності суддів, а також відповідальність за втручання у здійснення правосуддя та вплив на суд або суддів у будь-який спосіб закріплюється ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Європейський суд з прав людини у рішенні «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 року п. 136 у цьому зв`язку Суд підкреслює, що обсяг зобов`язань Держави щодо забезпечення розгляду „незалежним та неупередженим судому розумінні п. 1 Статті 6 Конвенції не обмежується судовою гілкою влади. Цей обсяг зобов`язань також покладає обов`язки на виконавчі, законодавчі та будь-які інші органи Держави, незалежно від їх рівня, поважати та виконувати рішення та постанови судів, навіть якщо ці органи не погоджуються з ними. Таким чином, повага із боку Держави до повноважень судів є невід`ємною передумовою впевненості суспільства у судах і, у більш широкому сенсі, верховенства закону. Для того, щоб це відбулося, конституційних гарантій незалежності та неупередженості судової гілки влади є не досить. Ці гарантії мають бути ефективно впроваджені у повсякденну поведінку та поводження органів влади.
п. 137. Далі Суд відмічає, що незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним від неналежного впливу, причому не тільки зовнішнього, але й із боку самої судової системи. Внутрішня незалежність судової гілки влади означає, що суддям не повинні наказувати та на них не повинні здійснювати тиск інші судді або ті особи, що мають адміністративні повноваження у суді, такі, як, наприклад, голова суду. Відсутність достатніх запобіжних заходів, якими забезпечувалася б незалежність суддів всередині самої судової системи і, зокрема, від їх судового керівництва, може дати Суду підстави зробити висновок, що сумніви заявника щодо незалежності та неупередженості суду можуть вважатися об`єктивно виправданими (див. рішення у справі Парлов-Ткалчіч проти Хорватії (Parlov-Tkalcic v. Croatia), no. 24810/06, § 86, 22 грудня 2009 р., з подальшими зауваженнями).
З огляду на практику ЄСПЛ та рішення суду постановлених проти України: Бочан проти України 03.08.2007 року, «Бочан проти України №2» 05.02.2015року, Олександр Волков проти України 09.01.2013 року, Совтрансавто-Холдинг проти України від 25.02.2002 року, Агрокомплекс проти України від 06.10.2011 року, щодо порушення державою п.1 ст. 6 Конвенціїї незалежності та неупередженості суддів містять негативні наслідки для держави.
Ігнорування та не виконанням ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.07.2018 р. головою суду та керівником апарату, які належать до суддівської та правової спільноти, які мають юридичну освіту і мали б бути взірцем, своїми діями підривають авторитет судової гілки влади, що є неприпустимим.
Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, як домогаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ.
Адміністрація суду в порушення вимог ст. 126, 129-1 Конституції України, ст. 6, 24, 48, 124, 155 Закону України Про судоустрій і статус суддів та Положення про автоматизовану систему документообігу, ст.2, 35 КПК України у суді порушує розумні строки розгляду кримінального провадження та втручається в діяльність судді ОСОБА_1 щодо здійснення правосуддя.
Керуючись ст. 9, 126, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і громадянина і основоположних свобод та практикою ЄСПЛ, ст. 6, 24, 48, 124, 155 Закону України Про судоустрій і статус суддів ст.ст. 2,35, 534 КПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Повернути кримінальне провадження №0000159 від 18.02.2017 за обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 186 КК України, справа № 486/719/17 до секретаріату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для виконання ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року та вимог ст. 35 та 534 КПК України.
Ухвалу суду направити до Вищої ради правосуддя та вважати її як заяву про тиск на суддю ОСОБА_1 адміністрацією Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.
Ухвалу суду направити до Генерального прокурора та вважати її як заяву про тиск на суддю ОСОБА_1 адміністрацією Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.
Ухвалу суду направити до Державної судової адміністрації України для негайного реагування щодо відсторонення від посади керівника апарату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1