ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4783/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4817/35/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № №0000758 від 30 грудня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2018 року, -

Встановила:
Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, раніше несудженого, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючого у СГ ТОВ «Ласковецький Бровар» трактористом, зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

відповідно до ст.46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку примиренням з потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та відшкодуванням їм завданих ним збитків і усуненням заподіяної шкоди, кримінальне провадження стосовно нього закрито.

Три позовні заяви прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 в інтересах держави в особі Фінансового управління Тернопільської міської ради до ОСОБА_7 про стягнення з нього 9602 грн. 97 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 ; 9602 грн. 97 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_11 ; 9602 грн. 97 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 7293 (сім тисяч двісті дев`яносто три) гривні вартості експертиз.
Згідно ухвали, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 29 грудня 2017 року у вечірній час близько 21 години 25 хвилин він, перебуваючи в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння керував технічно справним автомобілем «RENAULT Trafic» р.н. НОМЕР_1 та їхав без вантажу автомобільною дорогою сполученням «Бірки-Тернопіль» у напрямку від смт.В.Бірки до м.Тернополя, тобто грубо порушив вимоги п.2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року. Зокрема, їдучи у вказаному напрямку водій ОСОБА_7 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення поняття: «дорожня обстановка», і виконання його вимог), 2.3 (б, д) ПДР, які зобов`язували його не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, не загрожувати життю чи здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків своїми діями.

Таким чином у вказаний час ОСОБА_7 наблизився другорядною дорогою «Бірки-Тернопіль» до нерегульованого перехрестя із головною автодорогою «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка», що в межах с.Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, з метою виїхати на головну дорогу та рухатись наліво. Відповідно до організованого порядку проїзду вказаного перехрестя, водій ОСОБА_7 був зобов`язаний виконати вимоги наказового дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» ПДР України та повернути направо, а далі відповідно до дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» зупинитись перед виїздом на головну дорогу. Однак, порушуючи вимоги вказаних дорожніх знаків, водій ОСОБА_7 поїхав на перехрестя прямо по відрізку дороги, яка призначена для руху транспортних засобів у зустрічному напрямку. В цей час вказаним відрізком рухався у напрямку до смт.В.Бірки Тернопільського району технічно справний автомобіль «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 з двома дорослими пасажирами. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил, ОСОБА_7 створив своїми діями аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема і для водія ОСОБА_9 та допустив зіткнення передньої лівої частини керованого ним автомобіля «RENAULT Trafic» з передньою лівою частиною автомобіля «Ford Mondeo». У результаті зіткнення транспортних засобів водій автомобіля «Ford Mondeo» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна пальців правої кисті та волосистої частини голови, прояви забою м`яких лівого плеча та поперекової ділянки, закритий компресійний перелом тіла третього поперекового хребця, закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (п. 2.2.1. (в) і 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995); пасажир автомобіля «Ford Mondeo» ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синці лівих тімяно-лобної та пара орбітальної ділянок і садно лівої половини чола, закритий вивих у правому ліктьовому суглобі, закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, крововилив у мякі тканини лівого стегна,які відповідно до висновку судово-медичної експертизи належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (п.2.2.1.(в), 2.2.2.«Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» -МОЗ України, Київ,1995 р.), пасажир автомобіля «Ford Mondeo» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна голови, пальців кистей та лівого стегна, закритий перелом вертлюгової впадини з ліва , які відповідно до висновку судово-медичної експертизи належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (п. 2.2.1. (в) і 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995). Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожня обстановка» і виконання його вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, а також вимог дорожніх знаків 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» та 4.2 «Рух праворуч» Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказану ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий розгляд у суд першої інстанції.
Вказані вимоги мотивує тим, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки залишено без розгляду три цивільні позови на загальну суму 28 808,76 грн., пред`явлені в інтересах держави про відшкодування витрат понесених лікувальним закладом на лікування потерпілих внаслідок ДТП, тому застосування ст.46 КК України до обвинуваченого при неповному усуненні завданої ним шкоди є незаконним.
У запереченні на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого просить вищевказану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Свої доводи мотивує тим, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, судом першої інстанції вірно встановив підстави для застосування ст.46 КК України, що не передбачає обов`язкової умови відшкодування бюджету витрат на лікування потерпілого.
Зазначає, що Фінансове управління Тернопільської міської ради не було стороною у справі, а органи прокуратури не мають повноважень на представництво в суді інтересів органів місцевого самоврядування.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які вважають вказану ухвала суду законною та обґрунтованою, а апеляцію прокурора безпідставною, прокурора, що просить задовольнити його апеляційну скаргу, з мотивів, викладених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Так, відповідно до ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Пунктом 4 Постанови Верховного Суду України №12 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23.12.2005 року встановлено, що за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Отже, в даному випадку законом покладено на суд обов`язок звільнити особу від кримінальної відповідальності за наявності вичерпних підстав, передбачених ст.46 КК України. При цьому така підстава, як примирення та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, пов`язана виключно з потерпілою особою.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив вперше правопорушення невеликої тяжкості, повністю відшкодував заподіяну злочином шкоду потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та примирився з ними, про що останні підтвердили й в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Разом з тим, вбачається, що Фінансове управління Тернопільської міської ради, в інтересах якого прокурор звертався із позовною заявою про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення, не є потерпілою стороною у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ст.46 КК України були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі, а також вірно залишено без розгляду позовні заяви прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 в інтересах держави в особі Фінансового управління Тернопільської міської ради до ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого витрат на стаціонарне лікування потерпілих, оскільки відшкодування до бюджету витрат на лікування потерпілого від злочину не є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням з потерпілими та відшкодуванням їм заподіяної злочином шкоди, в порядку ст.46 КК України.

Крім того, згідно ч.7 ст.128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Тому доводи апелянта про незаконність застосування судом ст.46 КК України не знайшли свого підтвердження, а прокурор вправі звернутись з позовами про відшкодування витрат понесених лікувальним закладом на лікування потерпілих внаслідок ДТП в порядку цивільного судочинства.
Разом з тим, згідно вимог ч2. ст.404 суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, з ОСОБА_7 стягнуто в користь держави 7293 (сім тисяч двісті дев`яносто три) гривні вартості експертиз.
Пунктом 20 Постанови Верховного Суду України №12 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23.12.2005 року встановлено, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Виходячи із вимог вказаної норми закону, суд не вправі був вирішувати питання стягнення з ОСОБА_7 судових витрат за проведення експертиз, оскільки стосовно останнього не ухвалювався обвинувальний вирок.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_7 судових витрат на залучення експерта слід змінити, виключивши з її резолютивної частини рішення про стягнення з ОСОБА_7 в користь держави 7293 (сім тисяч двісті дев`яносто три) гривні вартості експертиз.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині стягнення процесуальних витрат змінити в порядку ст.404 КПК України.
Виключити з резолютивної частини ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2018 року рішення про стягнення з ОСОБА_7 в користь держави 7293 (сім тисяч двісті дев`яносто три) гривні вартості експертиз.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи