Справа № 484/1455/18
Провадження № 1-КП/484/231/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальне провадження № 0000288 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , тимчасово перебуває в АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 24.09.2015 року Первомайським РВ УДМС України в Миколаївській області, РНОКПП НОМЕР_2 , проходив військову службу за контрактом на посаді кухара господарчого відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки військової частини польова пошта НОМЕР_3 у військовому званні солдат,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України; -

За участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язки Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

10.12.2016 року ОСОБА_6 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 10.12.2016 року № 305 солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кухара господарчого відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_6 було повідомлено і до часу нез`явлення вчасно на військову службу він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат повинен беззаперечно дотримуватись Конституції України і Законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей. Не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Як військовослужбовець, солдат ОСОБА_6 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.т. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 61 солдату ОСОБА_6 надано щорічну основну відпустку за 2017 рік строком на 15 календарних днів з 21 лютого по 07 березня 2017 року, проте діючи в порушення вимог зазначених нормативно-правових актів ОСОБА_6 , умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , а фактично перебував за місцем свого тимчасового проживання в АДРЕСА_4 , блок № НОМЕР_4 , кімната № НОМЕР_5 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

29.03.2018 року ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону, заявив про себе і виявив бажання продовжити службу.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні, ніякі фактичні обставини справи не оспорював і пояснив, що дійсно проходив військову службу за контрактом, був направлений в зону АТО кухарем, потім йому дали відпустку. Він приїхав додому в с. Синюшин Брід Первомайського району. На момент закінчення відпустки у нього не було грошей, щоб повернутися в зону АТО, а з`явитися до військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_1 він не додумався, вважав, що має прибути в зону АТО. Розуміючи, що порушив закон, боявся відповідальності, тому погодився на пропозицію брата поїхати працювати в м. Київ неофіційно, після чого вже не мав бажання вертатися на військову службу. З`явився у березні 2018 року. У скоєному розкаявся.

Ніхто з учасників процесу ніякі фактичні обставини справи не оспорював, тому судом не досліджувались всі докази щодо цих обставин відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України. Крім того вина ОСОБА_6 підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами: контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеним 10.12.2016 року ОСОБА_6 , згідно якого він взяв на себе обов`язки військовослужбовця; наказами командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 305 від 10.12.2016 року про зарахування ОСОБА_6 до списків особового складу частини; № 313 від 19.12.2016 року про командирування військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_6 в оперативно-тактичне угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; № 23 від 25.01.2017 року про призначення солдата ОСОБА_6 кухарем господарчого відділення взводу забезпечення; № 47 від 20.02.2017 року та № 61 від 07.03.2017 року про надання ОСОБА_6 щорічної відпустки та відпустки за власним бажанням; № 70 від 16.03.2017 року, яким визнано ОСОБА_6 таким, що не повернувся з відпустки; № 203 від 16.03.2017 року про службове розслідування по факту самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_6 ; актом про результати службового розслідування; наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 № 214 від 20.03.2017 року про результати службового розслідування.

Таким чином вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доведена. Його дії правильно кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також данні про особу винного, який повністю визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, має зареєстроване місце проживання, за яким не проживає, офіційно не працює, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, молодий вік, позитивну характеристику, складні життєві обставини.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченого, його вік, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства. Покарання йому слід призначити в мінімальних межах санкції частини статті, за якою він обвинувачується, у вигляді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього деякі обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд вважає недоцільним, оскільки досі ОСОБА_6 сумлінно виконував процесуальні обов`язки.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

СУДДЯ: