АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/358/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №640/5062/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м.Харкова від 06 липня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, який офіційно не працює, не одружений, раніше судимий:
1) 10.10.2012 р. Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.296 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75

КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

2) 16.05.2013 р. Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 13.10.2014 року апеляційним судом Харківської області звільнений від відбування призначеного покарання;

3) 15.09.2015 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.125 КК України до сплати штрафу у сумі 850 грн., проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
У відповідності зі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вироком районного суду встановлено, що 27 лютого 2017 року приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після чого перебуваючи на території двору, підійшов до вікна будинку , пошкодивши скло за допомогою ключів, незаконно проник через віконну раму до будинку, тобто житла ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 таємно викрав майно, належне ОСОБА_8 , а саме: телевізор Samsung вартістю 8991 грн. та мобільний телефон Nokia 2690, вартістю 2140 грн., а всього на загальну суму 11401 грн.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

Заступник прокурора Харківської області в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, проте, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знов вчинив умисний тяжкий корисливий злочин.

Заслухавши доповідь головуючого, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на обставини в ній наведені; обвинуваченого, який заперечував проти скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування своєї позиції він послався на те, що ним частково відшкодовано збитки цивільному позивачу, на даний час він офіційно працевлаштований.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок щодо ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Призначаючи покарання обвинуваченому і мотивуючи можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, суд першої інстанції зазначив, що враховує обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, повернув гроші ПТЛ «Ломбард «Свіжа Копійка», відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_8 .
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

На думку колегії суддів, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд першої інстанції прийняв без належних підстав, адже вирок постановлено з порушенням вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, оскільки в ньому належним чином не обґрунтовано можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не розмежовано підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі та підстав для звільнення від його відбування (враховано однакові обставини й данні про особу обвинуваченого). Крім того, не зазначено, що саме свідчить про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Також фактично поза увагою суду залишилися: ступінь тяжкості, характер злочинних дій, їх підвищена небезпека і спосіб вчинення, дані про попередні судимості обвинуваченого.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим і таким, що відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням статей 75, 76 КК України не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Зазначені обставини, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, враховує його щире каяття.

Дані про особу ОСОБА_7 свідчать про те, що він є раніше судимим, в тому числі за аналогічні злочини, та знов вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та - нарколога не перебуває.

Ці данні про особу обвинуваченого, обставина, що пом`якшує покарання, дають підстави для призначення обвинуваченому покарання, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі і саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора, в частині призначення обвинуваченому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 06 липня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, скасувати і ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий

Судді: