Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
н/п 1-кп/490/372/2017
ВИРОК
Іменем України
03 вересня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000275, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має повну загальну середню освіту, не працює, має на утриманні малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим:

- 06 червня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на один рік;

- 28 травня 2012 року тим же судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до трьох років трьох місяців позбавлення волі (17 липня 2014 року звільнений від подальшого відбування покарання у зв`язку з амністією;

- 15 січня 2016 року тим же судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням вироку від 01.06.2016 Апеляційного суду Миколаївської області, до чотирьох років позбавлення волі;

- 08 листопада 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

- 28 грудня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2016 року, близько 16 год. 05 хв., ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразового судимим за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 КК України, повторно, діючи умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою та у групі з іншою особою, з метою крадіжки через незачинені на замок двері проник до тамбуру квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , проник до цього тамбуру, звідки таємно викрав майно ОСОБА_6 , а саме електроплиту торгівельної марки "Gorenje-EC 55 CL" вартістю 500 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 заявив, що повністю визнає себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті, однак дав показання, з яких слідує, що винним у вчиненні злочину за таких обставин він визнає себе лише частково.

Так, будучи допитаним судом, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що восени 2016 року, точної дати не пам`ятає, близько 15 год., наглядно знайомий на ім`я чи прізвисько " ОСОБА_7 " під час спільного вживання спиртних напоїв запропонував йому здати на металобрухт нікому непотрібну плиту, яка стоїть у тамбурі будинку, сказавши при цьому, що люди просто не захотіли спускати її з 6 чи 7 поверху. Вони вдвох прийшли до будинку на АДРЕСА_7 , зайшли до одного з під`їздів, піднялися на 6 чи 7 поверх. Там, у незачиненому на замок тамбурі стояла електроплита, яку вони спустили з поверху та здали до пункту прийому металобрухту, отримавши за неї близько 100 грн., які поділили між собою. Він не визнає, що двері тамбуру, як це написано в обвинувальному висновку, були зачинені на замок і відкриті ними відмичкою. Ані він, ані " ОСОБА_7 " в його присутності, не відкривали двері тамбуру відмичкою. На той момент, коли вони прийшли до тамбуру, його двері не було зачинено на замок. Також, він не визнає, що вартість викраденої плити становить 1 800 грн., як це зазначено в обвинувальному акті. Вважає, що така плита коштувала близько 500 грн. і саме на таку суму визнає цивільний позов потерпілого. Винним себе визнає повністю у тому, що взяв чуже майно не спитавши у господаря чи можна це робити. У вчиненому щиро кається.

Крім власних показань ОСОБА_4 його вина у вчиненні крадіжки за обставин, наведених на початку мотивувальної частини вироку, об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом та наведених нижче доказів.

Так, будучи допитаним судом, потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що 14 січня 2016 року, близько 14 год., він зайшов до своєї квартири АДРЕСА_7 , зачинивши при цьому двері тамбура. Коли він заходив додому, в тамбурі знаходилася електроплита, що йому належить. Коли близько 16 год. 45 хв. цього ж дня він вийшов з квартири, то побачив, що плита відсутня, і двері тамбура не зачинені на замок. Знаючи, що його сусід встановив камеру відео спостереження, яка знімає події біля входу до під`їзду, він попросив його переглянути відеозапис і скинути його на флеш-накопичувач. Ані двері тамбура, ані замок не мали пошкоджень. Він завжди закриває двері тамбуру, коли виходить чи заходить до квартири. Сусіди могли залишити двері тамбура відкритими.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що встановлена ним камера відео спостереження зафіксувала як двоє чоловіків, у тому числі й обвинувачений ОСОБА_4 , виносили з під`їзду плиту. на прохання потерпілого він записав відеофайл на флеш-накопичувач та передав його працівникам міліції.

Як слідує з протоколу від 23.02.2016 пред`явлення свідку ОСОБА_8 для впізнання осіб за фотознімками, останній іще під час досудового розслідування серед осіб, зображених на чотирьох пред`явлених йому для впізнання фотознімках, упізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як одного з чоловіків, який вчинив крадіжку електроплити ОСОБА_6 ..

На переглянутих судом відеозаписів, виданих свідком ОСОБА_8 працівникам міліції дійсно зафіксовано як двоє чоловіків, один з яких схожий на ОСОБА_4 , і як сам обвинувачений підтвердив під час судового засідання, що це є він, спочатку вдвох заходять до під`їзду будинку, і трохи пізніше виносять з під`їзду електроплиту.

Наведеними вище, а також іншими дослідженими судом доказами, не спростовуються заперечення ОСОБА_4 факту потрапляння до приміщення тамбуру з використанням відмички, його ствердження про те, що двері цього тамбура на момент крадіжки були відчиненими.

Зокрема, як слідує з протоколу від 16.01.2016 огляду місця події, ані двері тамбура квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , ані замок цих дверей не мали будь-яких пошкоджень.

Результати слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , зафіксовані у відповідному протоколі від 24.11.2016 з додатком - фото-таблицею до нього, також вказаного вище ствердження обвинуваченого не спростовують. Зі змісту вказаного протоколу слідує, що перевірка його показань зводилася до того, що він вказав місце розташування тамбуру, з якого було викрадено електроплиту.

Крім цього, з показань самого потерпілого слідує, що двері тамбуру могли бути залишені незапертими на замок його сусідами.

З огляду на наведене та з огляду на положення ч. 4 ст. 17 КПК України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд вважає факт потрапляння обвинуваченого та його співучасника до тамбуру квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 саме з використанням відмички для відкриття замка двері тамбура недоведеним та виключає вказівку на це з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення.

Крім цього, стороною обвинувачення не надано суду допустимих доказів на підтвердження того факту, що викрадена електроплита на момент її викрадення коштувала 1800 грн..

Довідка від 24.02.2016, видана фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 , з огляду на положення п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, не є допустимим доказом вартості викраденої плити.

За такого, суд вважає оцінку вартості викраденої плити самим обвинуваченим, тобто 500 грн. такою, що стороною обвинувачення не спростована.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у крадіжці майна ОСОБА_6 за обставин, викладених на початку мотивувальної частини вироку.

Дії обвинуваченого за таких обставин слід кваліфікувати як вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто як крадіжку - таємне викрадення чужого майна, поєднану із проникненням до приміщення, вчинену повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він є раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, має певне місце проживання, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: "синдром залежності від алкоголю", характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує - щире каяття.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вказаний вище злочин покарання у виді позбавлення волі строком на три роки три місці, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Крім цього, оскільки зазначений вище злочин вчинений ОСОБА_4 до його засудження вироком від 08.11.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва (із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України) - до чотирьох років шести місяців позбавлення волі та вироком від 28.12.2017 Ленінського районного суду м. Миколаєва - до чотирьох років від 14.07.2017 Ленінського районного суду м. Миколаєва до трьох років позбавлення волі, а також вироком від 28.12.2017 Ленінського районного суду м. Миколаєва (із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України) до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_4 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , який не з`явився у судове засідання, в якому вирішувалося питання про можливість закінчення встановлення обставин та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів, та не подав суду при цьому клопотання про розгляд позову за його відсутності, відповідно до положень ч. 1 ст. 326 КПК України, слід залишити без розгляду.

Компакт - диск CD-R, з відеозаписом з камери зовнішнього відео-спостереження, виданий свідком ОСОБА_10 , який слідчим визнано речовим доказом, не є таким речовим доказом у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України, а є засобом збереження електронної інформації, на якому збережено спеціально створена копія відповідного відеозапису, тобто він підпадає під ознаки носія електронного документа (ч.ч. 1, 2 ст. 99 КПК України), та, відповідно, згідно правил, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 100 КПК України, має увесь час зберігатися в матеріалах кримінального провадження, що не потребує окремого процесуального рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки три місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаного вище злочину і злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, за які його засуджено вироком від 08.11.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва (із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України) - до чотирьох років шести місяців позбавлення волі та вироком від 28.12.2017 Ленінського районного суду м. Миколаєва (із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України) - до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування ОСОБА_4 призначеного покарання відраховувати з 15 листопада 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні у період з 14 лютого 2017 року по день набрання вироком законної сили включно зарахувати у строк відбування призначеного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишити без розгляду.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк - з дня отримання ним копії вироку.

Головуючий: