Провадження №1-кп/127/455/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2018 р. за № 0001573 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого 08.02.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 був засуджений 08.02.2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт. Даний вирок набрав законної сили 13.03.2018 року. 20.03.2018 року Вінницьким міськрайонним відділом з питань пробації Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України отримано і прийнято до виконання вказаний вирок, що набрав законної сили. 29.03.2018 року старшим інспектором Вінницького міськрайонного відділу з питань пробації здійснено перевірку місця проживання ОСОБА_3 , в результаті якої встановлено, що останній проживає разом з батьками, виклик на 30.03.2018 року отримав, однак, від підпису про отримання виклику відмовився та за викликом до органу пробації не з`явився. 02.04.2018 року старшим інспектором Вінницького міськрайонного відділу з питань пробації спільно з інспектором Вінницького міськрайонного відділу з питань пробації та дільничним офіцером поліції Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області повторно перевірено місце проживання ОСОБА_3 . Під час перевірки засудженому ОСОБА_3 було роз`яснено, що він засуджений до покарання у виді громадських робіт та роз`яснено порядок виконання покарання, однак, ОСОБА_3 безпідставно відмовився від заповнення документів, необхідних для оформлення особової справи та від відпрацювання громадських робіт, про що того ж дня було складено відповідний акт. В подальшому ОСОБА_3 до органу пробації не з`явився та до відпрацювання громадських робіт не приступив. Таким чином, ОСОБА_3 без поважних причин, починаючи з 02.04.2018 року умисно ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, невідбута частина покарання складає 160 годин громадських робіт.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав та показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що до органу пробації він не з`являвся та до відпрацювання громадських робіт не приступив. У вчиненому щиро кається, просить суворо його не карати.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є злочином невеликої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся.
Суд також враховує, що обвинувачений з 15.09.2017 року перебуває на диспансерному наркологічному обліку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно, так як в характеристиці зазначено, що скарг на обвинуваченого не надходило.
Обставиною, яка, згідно статті 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання суд визнає рецидив злочину.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді арешту.
Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_3 був засуджений 08.02.2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт, невідбута частина покарання складає 160 годин громадських робіт.

Враховуючи викладене, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити з урахуванням положень ст. ст. 71, 72 Кримінального кодексу України у виді арешту.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.
Речових доказів у кримінальному провадженні немає.
Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України, ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 Кримінального кодексу України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці 15 (п`ятнадцять) днів.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя