УХВАЛА

16 серпня 2018 року м. Рівне
Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 (далі прокурор) розглянув в судовому засіданні в м. Рівне клопотання слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 (далі слідчий) про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, в межах кримінального провадження № 0000059 від 10.04.2017, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України (далі це ж кримінальне провадження), звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у якому просить накласти арешт на приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони здійснювати реєстрацію, перереєстрацію, будь-які дії щодо розпорядження вказаного об`єкту нерухомості; клопотання розглянути без повідомлення володільця майна, його захисника чи законного представника, з метою забезпечення арешту майна.

У клопотанні слідчий зазначає, що 22 грудня 2010 року під час провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, їй оголошено постанову про накладення арешту на майно від 18 грудня 2010 року.

Після оголошення постанови про накладення арешту, остання, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на відчудження майна, на яке накладено арешт, з метою уникнення покарання у виді конфіскації майна, вчинила дії спрямовані на відчуження майна, а саме 23 грудня 2010 року надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_6 , яка надавало йому право представляти її інтереси в цивільних справах, під час яких вирішувалось питання про відчуження майна, на яке накладено арешт.

В подальшому, 08 лютого 2011 року, ОСОБА_6 , діючи на підставі вищезгаданої довіреності, від імені та в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 приймав участь в ході слухання цивільної справи 2-2005/2001 в якості представника відповідача ОСОБА_5 , в результаті чого рішенням Рівненського міського суду від 08 лютого 2011 року, задоволено позов ОСОБА_7 (дочки ОСОБА_5 ) щодо визнання права власності за нею на приміщення магазину ритуальних послуг загальною площею 334,9 квадратних метрів, що за адресою АДРЕСА_1 , який до вказаного рішення суду належав на правах приватної власності обвинуваченій ОСОБА_5 , і на який було накладено арешт 18 грудня 2010 року.

11 квітня 2011 року ОСОБА_6 , в ході слухання цивільної справи № 2-3385/11 в якості представника відповідача ОСОБА_5 , в результаті чого рішенням Рівненського міського суду від 11 квітня 2011 року, задоволено позов ОСОБА_8 щодо визнання права власності за ним на виробниче приміщення загальною площею 559,1 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , яке до вказаного рішення суду належало на правах приватної власності обвинуваченій ОСОБА_5 , і на яке було накладено арешт 18 грудня 2010 року.

Вироком Рівненського міського суду від 25.06.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2014 ОСОБА_5 засуджена до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією майна, яке є її власністю.

Разом з тим, покарання у виді конфіскації майна не виконано у зв`язку із злочинними діями ОСОБА_9 .

Згідно із Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно на даний час приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Слідчий доводить, приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, викладеним у ст.98 КПК України, зокрема, воно є об`єктом кримінально протиправних дій та наданий час спірним нерухомим майном. Окрім того, не накладення арешту та не встановлення заборони розпоряджання вказаними нежитловими приміщеннями може призвести до їх перетворення або відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника, що також вказує на необхідність розглянути клопотання без повідомлення власника, чи іншого законного володільця майна.

Покликаючись на наведене, з метою збереження речових доказів та уникнення конфліктних ситуацій навколо спірного майна, враховуючи сукупність наявних підстав вважати, що зазначене нежитлове приміщення відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України, необхідно накласти на них арешт.

Слідчий суддя розглядає клопотання без повідомлення власника майна, відповідно до положення ч.2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, який клопотання підтримав та просив його задоволити, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт на майно, яке є об`єктом незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт (ст. 388 КК України) та наданий час спірним нерухомим майном, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати майна, у зв`язку з чим можуть настати наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Керуючись ст. 170, 171,175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Накласти арешт на приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони здійснювати реєстрацію, перереєстрацію, будь-які дії щодо розпорядження вказаного об`єкту нерухомості, до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0000059 від 10.04.2017, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1