Ухвала

Іменем України
21 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 227/873/17

Провадження № 51 6862 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2018 року щодо неї,
встановив:
Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 засуджено за ст. 272 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 2 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2018 року вказаний вирок змінено в частині призначення покарання ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 75, 76 КК України її звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку вироку та ухвали в касаційному порядку.
Проте, упорушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі не зазначено в чому саме полягає незаконність судових рішень згідно з вимогами ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього.
Відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судом при винесенні судового рішення, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена оскаржує вирок та ухвалу, проте у своїй вимозі вказує про необхідність скасувати лише ухвалу апеляційної інстанції, чим допускає некоректність формулювання вимоги, яка має бути вказана з врахуванням повноважень суду касаційної інстанції, передбачених ст. 436 КПК України, та суперечність між мотивувальною та прохальною частинами скарги.
Вищезазначені недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженій ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3