ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/210/18 Справа № 175/293/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру за № 0002848за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тернове Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він в період часу з 18 по 21 листопада 2016 року, у денний час доби, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, шляхом віджиму бокових дверей, незаконно проник до гаражу, розташованого на території вказаного домоволодіння, звідки зусиллям рук виштовхав через ворота на проїзну частину вулиці приналежний ОСОБА_8 автомобіль «ГАЗ-21 Р ВОЛГА» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сіро-блакитного кольору, вартістю 24131,60 грн., яким на законних підставах фактично користувався ОСОБА_9 .
З місця скоєння злочину ОСОБА_7 зник, незаконно заволодівши зазначеним транспортним засобом, але реальних збитків не спричинив, оскільки автомобіль повернуто потерпілому ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі,обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду скасувати, та ухвалити виправдувальний вирок. Обгрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що законом передбачений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах, при цьому потерпілий не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його права власності на вказаний автомобіль. Вважає, що обвинувачення у відношенні нього, викладене в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 289 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки в даному випадку мова може йти про крадіжку запчастин, що підтверджується потерпілим, покупцем та висновком експерта. Апелянт одночасно вказує, що судом незаконно прийнято рішення про стягнення з нього коштів за проведення двох експертиз у кримінальному провадження, оскільки фактично судом було прийнято до уваги тільки одну. Також зазначає, що він не відмовляється від своїх визнавальних показань та щиросердно розкаюється.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Так, висновки суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зокрема щодо кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, зокрема перевірені на їх допустимість та належність.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 шляхом віджиму бокових дверей, незаконно проник до гаражу, звідки зусиллям рук виштовхав через ворота на проїзну частину вулиці приналежний ОСОБА_8 автомобіль «ГАЗ-21 Р ВОЛГА» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно з ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК ( 2341-14) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Доводи апелянта щодо неправильної кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, так як його дії підпадають під кваліфікацію за ст. 185 КК України, оскільки у даному випадку, враховуючи технічний стан автомобіля можна говорити про викрадення запчастин, є неспроможними, оскільки, враховуючи наявні в матеріалах провадження докази, автомобіль, яким заволодів обвинувачений мав належний стан, крім того відомості щодо визнання автомобіля таким, що невідповідає за своїми технічними параметрами критеріям транспортного засобу, а є купою запчастин, відсутні.

Що стосується доводів апелянта про відсутність в матеріалах провадження належних відомостей та документів щодо встановлення права власності на автомобіль «ГАЗ-21 Р ВОЛГА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за потерпілим ОСОБА_9 , що в свою чергу на думку апелянта є також невід`ємною складовою при кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, то такі доводи є необґрунтованими, оскільки матеріалами провадження підтверджується саме той факт, що потерпілий фактично користувався вказаним автомобілем на законних підставах, при цьому автомобіль перебував у приміщенні (гаражі) на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , та з якого ОСОБА_7 і викрав автомобіль, а тому факт того, що потерпілий користується на законних підставах автомобілем, який є у його розпорядженні, не викликає сумнівів.
Одночасно слід зазначити, що згідно позиції, висловленій у вищезгаданій постанові Пленуму, незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою, зокрема і у законного користувача всупереч його волі шляхом і буксирування, що може бути здійснено як таємно так і відкрито, таке тлумачення свідчить про необов`язковість перебування транспортного засобу у володінні особи.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження та вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду у суді першої інстанції, не заперечував проти правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, при цьому активно сприяв швидкому розкриттю злочину, визнав свою вину повністю та розкаювався у вчиненому, а його доводи, висловлені в апеляційній скарзі, зокрема і те, що його дії неправильно кваліфіковані судом, знайшли своє відображення тільки в апеляційній скарзі та які суд розцінює, як спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину.

Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_7 , яка виразилася в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення, за ч. 2 ст. 289 КК України, є правильною і сумнівів у апеляційного суду не викликає.

Вирішення судом питання про призначення покарання відповідно вимогам статей 50, 65 КК України й у апеляційній скарзі не оспорюється.

Призначене обвинуваченому покарання апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправомірне на його думку стягнення з нього витрат на проведення експертиз у кримінальному провадження, то суд їх оцінює критично з огляду на те, що чинним законодавством, а саме ч. 2 ст. 124 КПК України, встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, при цьому незалежно від того чи буде суд посилатися на відповідний експертний висновок.
З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 рокущодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4