Справа № 736/568/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/363/2018
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 10 березня 2017 року, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мена, Чернігівської області, з початковою загальною освітою, не працюючого, не одруженого, інваліда третьої групи, раніше неодноразово судимого, останній раз 08 квітня 2013 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Не погоджуючись з вироком суду захисником-адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення його підзахисного, просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, та призначити його за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України. Вказує на те, що при визначенні виду та міри покарання не були взяті до уваги дані, які сприяють призначенню більш м`якого покарання, зокрема: визнання вини, щире каяття та добровільне надання показань в межах пред`явленого йому обвинувачення, сприяння в розкритті злочину під час досудового слідства, відсутність тяжких наслідків від вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілому, який претензій на даний час до ОСОБА_8 не має, посередньо характеризується за місцем проживання, який ніде не працює в зв`язку з тим, що в сільській місцевості неможливо працевлаштуватися, є інвалідом 3 групи (страждає розумовою відсталістю) та перебуває на обліку у лікаря психіатра, не є суспільно небезпечною особою. Вважає, що виправлення його підзахисного можливе без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим і просить при призначенні покарання застосувати норму ст. 75 КК України, а висновок органу пробації вважає таким, що носить рекомендаційний характер.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 08 березня 2017 року близько 02 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою скоєння крадіжки прибув до домоволодіння, котре розташоване за адресою АДРЕСА_2 , де шляхом відкриття дерев`яної калитки, повторно, умисно, таємно, з корисливим мотивом, проник на подвір`я даного господарства, звідки скоїв крадіжку бувшого у використанні велосипеда марки «Україна» чоловічого типу, вартістю згідно висновку експерта № 29 від 14.03.2017 року 688 грн., належного ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданої стороною захисту апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі, розглянувши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України апеляційний суд змінює вирок у випадку пом`якшення призначеного покарання, коли визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, та іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що під час вирішення питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевим судом було правильно враховано тяжкість скоєного кримінального правопорушення, розмір викраденого майна, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, однак, всупереч вимогам ст.ст. 65, 66 КК України, не в повній мірі врахував дані про особу винного та інші обставини, які пом`якшують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, з боку потерпілого відсутні претензії майнового характеру, який у своїй письмовій заяві, що міститься в матеріалах кримінального провадження (а.к.п. 34), просив призначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження виписки епікризу №3472 має легку розумову відсталість з порушенням поведінки, в зв`язку з чим є інвалідом III групи з дитинства, проживає разом з матір`ю, яка є особою пенсійного віку.

З метою доведення розуміння ним негативності та ганебності свого вчинку, активно сприяв розкриттю злочину, під час розгляду справи в суді першої інстанції визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, повернув викрадене майно, в зв`язку з чим у потерпілого не має претензій майнового характеру до обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою особа обвинувачується.

Однак, з огляду на наведене та зважаючи на те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, з урахуванням обставин кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості злочину та з урахуванням особи винного, зважаючи на принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає можливим пом`якшити ОСОБА_8 призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.69 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Співставляючи визнані пом`якшуючі покарання обвинуваченому обставини, за своїми якісними та кількісними характеристиками, як такі що досить істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про неможливість призначення обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. ст. 75 КК України, в зв`язку з чим подана апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 6 місяців арешту.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4