Провадження № 1-кс/712/4776/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно у кримінальному провадженні № 0000044 від 13 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 212 КК України, -

в с т а н о в и в:
27 серпня 2018 року начальник відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з указаним клопотанням, просить накласти арешт на належне ОСОБА_5 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; 1/3 частину будинку АДРЕСА_2 ; 7/11 квартири АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що СУФР ГУ ДФС в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000044, внесеному до ЄРДР 13 вересня 2016 року за фактом умисного ухилення від сплати податків до державного бюджету ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

За даними досудового розслідування, у діях ОСОБА_5 вбачаються порушення положень ПКУ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті до бюджету за 2014-2015 роки на загальну суму 4 876 521 грн 07 коп., що є ухиленням від сплати податків в особливо великому розмірі.

Зокрема, у 2014-2016 роки на банківські рахунки ОСОБА_5 було внесено грошові кошти невідомого походження: через філію АТ «Укрексімбанк» - 6,37 млн грн.; через ПАТ «Мегабанк» - 6,01 млн грн.; через філію Черкаського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» - 680 000 грн; ОСОБА_6 300 000 грн; ОСОБА_7 150 000 грн; ОСОБА_8 150 000 грн; ОСОБА_9 150 000 грн; ОСОБА_5 10,44 млн. грн., а через платіжну систему «Skrill» - 4,01 млн. грн.

Крім того, значні грошові кошти було внесено невстановленими особами на рахунок дружини ОСОБА_5 ОСОБА_10 на загальну суму 4 404 178,35 грн., а за 1998-2016 роки ФОП ОСОБА_5 отримав дохід на загальну суму 619 285,61 грн.

В ході досудового розслідування також встановлено, що в період здійснення своєї протиправної діяльності ФОП ОСОБА_5 набув на праві власності вищевказане нерухоме майно.

За таких обставин, на думку прокурора, є підстави для накладення арешту на зазначену нерухомість з метою забезпечення майбутньої спеціальної конфіскації.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив. Додатково пояснив, що підстави для накладення арешту на вказане майно відсутні, оскільки підозру у кримінальному провадженні не вручено жодній особі, а третьою особою ОСОБА_5 бути не може. Крім того, ОСОБА_5 не є власником більшої частини наведеного прокурором нерухомого майна.

Заслухавши пояснення прокурора та захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя робить наступні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Звертаючись до слідчого судді з указаним клопотанням, прокурор зазначав про те, що вказане клопотання про арешт майна подане з метою забезпечення майбутньої спеціальної конфіскації.

Згідно із ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Таким чином, для задоволення вказаного клопотання прокурору необхідно довести, що вказане майно підлягатиме спеціальній конфіскації, а також що воно належить підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або третій особі (якщо ця третя особа набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України).
Відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу. Спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру. У випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту, вона може бути застосована на підставі: 1) ухвали суду про закриття кримінального провадження з інших підстав, аніж звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) ухвали суду, постановленої в порядку частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням слідчого чи прокурора, якщо кримінальне провадження закривається ними.

Згідно із ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна. Спеціальна конфіскація застосовується також у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.

Слідчим суддею встановлено, що 13 вересня 2016 року до ЄРДР внесено відомості за ч. 3 ст. 212 КК України, відповідно до яких громадянин ОСОБА_5 у порушення вимог ПКУ не відобразив доходи у вигляді грошових коштів, які упродовж періоду часу з 23 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року надходили на його банківські рахунки, в результаті чого ним занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2014-2015 роки, на загальну суму 4 876 521,07 грн, що є ухиленням від сплати податків в особливо великих розмірах.

Як пояснив прокурор в судовому засіданні, підозри у вчиненні вказаного злочину, санкція якого передбачає, зокрема, штраф від 15 000 до 25 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, нікому не оголошено.

За таких обставин, хоча за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, й може бути застосовано покарання у виді спец.конфіскації з огляду на положення ч. 1 ст. 96-1 КК України, проте ОСОБА_5 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, а прокурором не доведено, що він в якості третьої особи (відповідно до положень ч. 4 ст. 170 КПК України) набув вказане нерухоме майно безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знав чи повинен був знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Слідчий суддя звертає увагу й на те, що аналіз наданого прокурором витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить про те, що ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником лише квартири АДРЕСА_1 , а власниками іншого нерухомого майна, на яке прокурор просив накласти арешт, є повні тезки вказаного ОСОБА_5 , які мають інші РНОКПП.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 14 листопада 2012 рок Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, тобто задовго до подій 2014-2016 років, а прокурором не доведено злочинного походження коштів на її придбання, то в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-171 КПК України, 96-1, 96-2 КК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
Відмовити в задоволенні клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно у кримінальному провадженні № 0000044 від 13 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1