УХВАЛА
26 червня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України,
зареєстрованої та проживаючої за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження в загальному порядку.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року затвердженоугоду про примирення, укладену 28 листопада 2017 року, між обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_8 і цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та їй призначене покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

За доводами апеляційної скарги прокурора рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.
Апелянт звертає увагу на те, що своє рішення про затвердження угоди про примирення суд мотивував тим, що відповідно до ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Водночас, ухвалюючи вирок, суд зазначив, що укладена угода не суперечить вимогам КПК України та законам України, що, на його думку, не відповідає дійсності.
Прокурор зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам та/або майновим інтересам юридичної особи, тобто лише щодо діянь, які посягають на приватні інтереси та не зачіпають значною мірою публічних інтересів.
Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_5 засуджено за вчинення діяння, яке виразилось у порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто за ч. 1 ст. 286 КК України, де основним безпосереднім об`єктом є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху, а тому судом затверджено угоду у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 3 ст. 469 КПК України вона не може бути укладена.
За таких обставин, апелянт вважає, що застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 25 вересня 2017 року приблизно в 15 год. 16 хв., керуючи автомобілем «Хюндаі», номерний знак НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 60 км/год від мосту «Метро» по проспекту Броварському в напрямку станції метро «Гідропарк» в м. Києві, проїхавши приблизно 100 150 метрів від мосту «Метро», в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) не врахувала швидкість руху свого автомобіля, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу, не дотрималась безпечної дистанції та безпечного інтервалу до автомобіля «Шевроле», номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду, під керуванням водія ОСОБА_8 , в результаті чого пізно застосувала екстрене гальмування та здійснила зіткнення з даним автомобілем. Від зіткнення автомобіль «Шевроле» відкинуло ліворуч на смугу зустрічного руху, де в той час в крайній лівій смузі руху зі сторони станції метро «Гідропарк» в напрямку мосту «Метро» в м. Києві рухався автомобіль «Рено», номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 і одразу ж сталось зіткнення передньою частиною автомобіля «Рено» в праву передню частину автомобіля «Шевроле», в результаті чого дані автомобілі отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачена ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
На думку колегії суддів, ухвалений судом вирок на підставі угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_8 , не відповідає приписам цієї норми закону, оскільки він ухвалений з порушенням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, тобто він є незаконним.
Положеннями ч. 3 ст. 469 КПК України передбачена можливість укладання угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченими у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до ст. 12 КК України, інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є злочином невеликої тяжкості і не відноситься до переліку кримінальних правопорушень, визначених в ст. 477 КПК України, за якими кримінальне провадження проводиться у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, вирок суду ухвалений на підставі угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , якому в результаті порушення обвинуваченою правил безпеки дорожнього руху заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.
Стаття закону про кримінальну відповідальність, за якого ОСОБА_5 висунуте обвинувачення знаходиться в розділі ХІ КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту».
Хоча діями ОСОБА_5 і була заподіяна шкода здоров`ю потерпілого, проте ця обставина є лише проявом посягання на основний безпосередній об`єкт, яким є публічні відносини. В даному випадку об`єктом посягання є суспільні інтереси, пов`язані з безпекою та експлуатацією транспорту.
На ці обставини суд не звернув увагу та затвердив угоду, яка не може бути затверджена.
З огляду на викладене, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження поверненню в суд першої інстанції для розгляду по суті.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року, яким затверджено угоду про примирення, укладену 28 листопада 2017 року, між обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_8 і яким ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3