Справа № 487/2326/16-к
Провадження № 1-кп/487/462/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальні провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 162 КК України ,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебувають кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 162 КК України .
Ухвалою судді кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
В ході підготовчого судового засідання прокурор просила призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складені із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.
Захисники обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні вважали можливим призначити справу до судового розгляду.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали позицію захисників.
Заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.
Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У частині 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Недетально викладене обвинувачення в обвинувальному акті з порушенням загальних вимог ст.91 КПК України є незрозумілим для обвинуваченого і порушує його право на захист.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інша обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Так ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Згідно обвинувального акту, 11.05.2016 року, в обідній час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись навпроти домоволодіння по АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , маючи умисел на напад, поєднаний із застосуванням насильства та заволодіння майном ОСОБА_8 , зустріли останнього, який ішов їм назустріч. Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_4 , підійшли до потерпілого ОСОБА_8 та почали наносити останньому удари руками в область обличчя та ногами - в область тулубу, від вказаних ударів потерпілий ОСОБА_8 упав на землю, а ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та протиправно, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 250 грн., які знаходились в кишені брюк.
Дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як розбій що належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя). З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад - заволодіння чужим майном.
Так, у обвинувальному акті сформульоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 2 ст.187 КК України є неконкретним та нечітким, а саме: не конкретизоване формулювання обвинувачення. Так, обвинувачення не містить конкретного часу вчинення злочину, конкретно не зазначено за яких фактичних обставин вчинено злочин, а саме: чітко не зазначено хто саме наносив тілесні ушкодження потерпілому та яким чином, не зазначено яким способом обвинувачені заволоділи грошовими коштами потерпілого, не визначена роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого злочину.
Крім того ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто крадіжка, поєднана з проникненням у приміщення.
Сформульоване обвинувачення за вказаною статтею у обвинувальному акті є також неконкретним, оскільки не містить конкретного часу вчинення злочину, способу проникнення до приміщення.
Суд вважає, що вищевикладені факти, порушують права обвинувачених на захист, оскільки вони позбавлені можливості знати в чому вони обвинувачуються та здійснювати свій захист від висунутого чіткого та зрозумілого обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
Вищевикладене свідчить, що обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення справи до судового розгляду у відповідності до вимог КПК України і є безумовною підставою для повернення обвинувальних актів прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 291, 314, 331, 372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001137 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України та Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002245 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 162 КК України, повернути прокурору через їх невідповідність вимогам КПК України.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення
Суддя: ОСОБА_1