Провадження № 1-м/761/113/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , осіб, які виявили бажання взяти особу, відносно якої розглядається клопотання, на поруки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , особи, відносно якої розглядається клопотання, ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 про застосування до громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення його видачі (екстрадиційного арешту) до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії,
в с т а н о в и в:
11 жовтня 2018 року перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення його видачі (екстрадиційного арешту) до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Повноваження прокурорів та захисників, які були присутні в судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.
У судовому засіданні прокурори підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та застосування до їх підзахисного екстрадиційного арешту, посилаючись на невідповідність такого клопотання, а також запиту іноземної держави про видачу особи вимогам КПК України, а також Європейської конвенції про видачу правопорушників. Крім того, зазначили, що ОСОБА_11 на законних підставах перебуває на території України з 2014 року, у квітні 2015 року отримав посвідку на постійне проживання, має міцні соціальні зв`язки (дружина ОСОБА_13 є громадянкою України) та зареєстроване місце проживання. Окрему увагу також звертали на незадовільний стан здоров`я їх підзахисного, що підтверджується відповідною медичною документацією, та у сукупності з іншими вказаними обставинами цілком виключає можливість переховування останнього від компетентних органів.

Особа, відносно якої розглядається клопотання, ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) підтримав позицію захисників та заперечував проти застосування до нього екстрадиційного арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали екстрадиційної перевірки, перевіривши наявність підстав для застосування до особи такого запобіжного заходу як тримання під вартою, заслухавши думку прокурорів, захисників та особи, відносно якої розглядається клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.
Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються:
1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України;
2) документи про громадянство особи;
3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки.
При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
У свою чергу, згідно з частиною 1 та 2 статті 552 КПК України зміст та форма запиту про міжнародну правову допомогу повинні відповідати вимогам цього Кодексу або міжнародного договору України, що застосовується у конкретному випадку. Запит може бути складений у формі доручення.

Запит повинен містити:

1) назву органу, який звертається за допомогою, та компетентного органу запитуваної сторони;

2) посилання на відповідний міжнародний договір або на дотримання засади взаємності;

3) найменування кримінального провадження, щодо якого запитується міжнародна правова допомога;

4) стислий опис кримінального правопорушення, що є предметом кримінального провадження, та його правову кваліфікацію;

5) відомості про повідомлену підозру, обвинувачення з викладенням повного тексту відповідних статей Кримінального кодексу України;

6) відомості про відповідну особу, зокрема її ім`я та прізвище, процесуальний статус, місце проживання або перебування, громадянство, інші відомості, які можуть сприяти виконанню запиту, а також зв`язок цієї особи із предметом кримінального провадження;

7) чіткий перелік запитуваних процесуальних дій та обґрунтування їхнього зв`язку із предметом кримінального провадження;

8) відомості про осіб, присутність яких вважається необхідною під час виконання процесуальних дій, і обґрунтування цієї необхідності;

9) інші відомості, які можуть сприяти виконанню запиту або передбачені міжнародним договором чи вимогою компетентного органу запитуваної сторони.

Статтею 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року встановлено, що запит складається у письмовій формі і надсилається по дипломатичних каналах. Інші шляхи передачі запитів можуть бути встановлені за прямою згодою між двома або декількома Сторонами.
Запит супроводжується:
a)оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони;
b)викладом правопорушень, за які вимагається видача. Час і місце їх вчинення, їх юридична кваліфікація і посилання на відповідні правові положення зазначаються якнайточніше;
c)копією відповідних законодавчих актів або, коли це неможливо, викладом відповідного закону і, по можливості, якнайточнішим описом відповідної особи, а також будь-якою іншою інформацією, яка може сприяти встановленню її особистості та громадянства.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 КПК України документи, які направляються у зв`язку із запитом про міжнародне співробітництво, якщо їх складено, засвідчено у відповідній формі офіційною особою компетентного органу запитуючої сторони або запитуваної сторони і скріплено гербовою печаткою компетентного органу, приймаються на території України без додаткового засвідчення (легалізації) у разі, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Крім того, статтею 5 Другого додаткового протоколу до Європейської конвенції про видачу правопорушників від 17 березня 1978 року, ратифікованого Законом № 43/98-ВР від 16 січня 1998 року, внесені зміни до пункту 1 статті 12 Конвенції.

Так, пункт 1 статті 12 Конвенції замінюється такими положеннями:

«Запит складається у письмовій формі і надсилається Міністерством юстиції запитуючої Сторони Міністерству юстиції запитуваної Сторони, однак використання дипломатичних каналів не виключається. Інші шляхи передачі запитів можуть бути встановлені за прямою згодою між двома або декількома Сторонами».

Таким чином, компетентним органом, який може звертатися до України із запитом про видачу особи, у Великобританії є Міністерство юстиції Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії. Натомість, у матеріалах клопотання прокурора наявний лише запит Національного агентства з боротьби зі злочинністю, яке не є компетентним органом іноземної держави в розумінні Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на відсутність оригіналу або завіреної копії обвинувального вироку, яким ОСОБА_11 засуджено на території Великобританії за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, що не узгоджується з вимогами ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року.

Окрему увагу слідчий суддя вважає за необхідне звернути на те, що ані копія запиту іноземної держави про видачу ОСОБА_11 , ані додані до нього матеріали, долучені прокурором до клопотання про екстрадиційний арешт, не засвідчені центральним органом України (Міністерством юстиції України), що прямо суперечить положенням ч. 2 ст. 584 КПК України та свідчить про цілковиту невідповідність такого клопотання вимогам діючого кримінального процесуального закону України.

Водночас, статтею 3 Другого додаткового протоколу до Європейської конвенції про видачу правопорушників від 17 березня 1978 року, ратифікованого Законом № 43/98-ВР від 16 січня 1998 року, Конвенція доповнюється такими положеннями: «Судові рішення, постановлені у відсутність обвинуваченої особи».

Так, якщо Договірна Сторона звертається до іншої Договірної Сторони із запитом про видачу особи для цілей виконання вироку або постанови про утримання під вартою відповідно до рішення, проголошеного щодо цієї особи у її відсутність, запитувана Сторона може відмовити у видачі для таких цілей, якщо, на її думку, під час провадження у справі, в результаті якого було проголошене судове рішення, не були забезпечені мінімальні права на захист, які визнаються за кожною особою, що звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Однак видача правопорушника здійснюється, якщо запитуюча Сторона надає гарантії, які вважаються достатніми для забезпечення відповідній особі права на повторний судовий розгляд, який гарантує права на захист. Таке рішення дозволяє запитуючій Стороні або звернути до виконання постановлене судове рішення, якщо засуджена особа не заперечує, або, якщо вона заперечує, порушити переслідування проти виданої особи.

Проте, з матеріалів клопотання прокурора не вбачається жодних запевнень або гарантій компетентного органу (Міністерства юстиції Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії) щодо того, що в разі видачі ОСОБА_11 заочний обвинувальний вирок, ухвалений відносно нього у Великобританії, буде переглянутий.

Враховуючи викладене, а також те, що при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу, керуючись Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року, ст.ст. 376, 550, 552, 584 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 про застосування до громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення його видачі (екстрадиційного арешту) до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду особою, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, її захисником чи законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1