Дата документу Справа № 320/4541/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/4541/16 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/778/270/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 на постанову слідчого від 30 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження №0002842, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КПК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим було проведено усі необхідні слідчі дії, за наслідками яких, було зроблено висновок про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст.190 КК України, оскільки питання, зазначені ОСОБА_6 в його заяві, носять цивільно-правовий характер і спори з приводу цих правовідносин вже вирішувались судами різних інстанцій в порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, вищевказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу та скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ухвала слідчого судді не відповідає принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Так, апелянт вважає, що по даному кримінальному провадженню органом досудового розслідування проведені не всі слідчі дії для встановлення істини по справі, зокрема, не проведена почеркознавча експертиза, за результатами проведення якої можна було б робити висновки про можливість або неможливість встановлення вини у даному кримінальному провадженні. Апелянт, вказує, що слідчий суддя не взяв до уваги, що громадянин ОСОБА_8 шляхом обману заволодів належною йому квартирою. В подальшому такі дії були визнані незаконними та право власності знов зареєстровано за ним, однак сам факт обману вже відбувся та ОСОБА_8 переоформив квартиру. Отже, ухвала слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року підлягає скасуванню, а його вимоги задоволенню.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, вказавши на те, що з оскаржуваною ухвалою він ознайомився лише 22 лютого 2018 року.
Заявлене ОСОБА_6 клопотання про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається останній, підтверджуються матеріалами провадження.
Заслухавши доповідь судді; ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, в т.ч. в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів провадження, 16 червня 2017 року до ЄРДР за №0002842 у виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_6 про шахрайські дії ОСОБА_8 щодо спроби заволодіння його квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , під приводом виконання договору застави, незважаючи на повернення ним позичених грошових коштів в повному обсязі, та подальших спроб зобов`язання повторної виплати ним боргу.
У заяві про вчинене кримінальне правопорушення та будучи допитаним у якості потерпілого, ОСОБА_6 зазначив про те, що у його знайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наприкінці 2011 року виникли труднощі фінансового характеру, у зв`язку з чим, їм необхідно було повертати борги загальною сумою 100000 гривень. Таку суму їм в борг ніхто не давав, після чого вони звернулися до ОСОБА_8 , який погодився дати в борг їм 100000 гривень, але тільки з укладанням іпотечного договору. У зв`язку з цим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулись до нього, щоб він в іпотечному договорі виступив як «Іпотекодавець» з однієї сторони, де «Іпотекодержателем» з другої сторони був мешканець міста Мелітополь ОСОБА_8 , де він в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань, а саме позики грошей в сумі 163000 гривень (саме ця сума запропонована та врахована з відсотками ОСОБА_8 , не дивлячись на те, що дійсно він дасть 100000 гривень) повинен передати «Іпотекодержателю» ОСОБА_8 за договором позики свою квартиру. Так як ситуація у його знайомих в родині ОСОБА_11 була критичною, він погодився на їх пропозицію. 24 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_8 було укладено безвідсотковий договір позики грошей в сумі 163000 гривень, але ОСОБА_8 насправді ж передав йому суму 100000 гривень. Вказану у договорі позику він зобов`язався повернути до 24 грудня 2013 року. На забезпечення договору позики було укладено іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_12 . До 05 січня 2015 року він разом із ОСОБА_9 повернули всю суму, яка була вказана за договором позики, тобто 163000 гривень, але після цього ОСОБА_8 подав до Мелітопольського міськрайсуду позовну заяву про стягнення боргу. Він цим вчинком з боку ОСОБА_8 був дуже здивований, бо разом з ОСОБА_9 вони повністю сплатили суму, яка була вказана в договорі, тобто 163000 гривень, хоча в дійсності в грудні 2011 року він отримав від ОСОБА_8 лише 100000 гривень. Також потім йому стало відомо, що ОСОБА_8 його квартиру переоформив на свою матір ОСОБА_13 , яку за рішенням суду в 2016 році йому було повернено. У зв`язку з вищевикладеним вважає, що в діях ОСОБА_8 є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
Аналогічні за змістом і показання свідка ОСОБА_9 ..
ОСОБА_8 , показання якого містяться в матеріалах провадження, вказав на те, що знає ОСОБА_6 більше 8 років. В грудні 2011 року до нього звернувся ОСОБА_6 з проханням позичити йому грошові кошти у розмірі 163 000 грн. Він та ОСОБА_6 уклали договір позики грошей та іпотечний договір на вище зазначену суму. Даний договір був складений у нотаріуса. За умовами договору ОСОБА_6 повинен був кожного місяця сплачувати борг у розмірі, згідно з графіком погашення, на банківський рахунок (вказаний в копії договору). В якості застави ОСОБА_6 надав свою квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_6 зробив всього 3 виплати за своїм боргом, про що свідчить виписка з банку. Після неповернення грошових коштів, які в нього позичив ОСОБА_6 , він попередив останнього про те, що скористається умовами договору, який вони уклали, а саме в частині застави на квартиру ОСОБА_6 . Так, згідно з умовами договору, він є довіреною особою ОСОБА_6 щодо розпорядження його квартири. В січні місяці 2015 року він скористався наданим правом та через договір купівлі-продажу продав вказану квартиру своїй матері ОСОБА_13 , яка хотіла придбати квартиру в м. Мелітополі для своєї онуки. До Мелітопольського міськрайоного суду він подав позов з метою стягнення заборгованості. На даний час між ним та ОСОБА_6 йде судовий розгляд по неповерненню позичених грошових коштів.
Відповідно до положень ч.1 ст.190 КК України, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
Саме про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, вказував ОСОБА_6 у своїй заяві.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови слідчого, всі доводи заявника в ході досудового розслідування не перевірені та у постанові не спростовані, всі особи, на яких вказував ОСОБА_6 , не допитані, зокрема ОСОБА_10 , боргові розписки, про які зазначає ОСОБА_6 не вилучені та не досліджені.
А тому, доводи апелянта про неповноту та однобічність проведеного досудового розслідування є слушними.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним, таким, що прийнято з порушенням вимог ст.ст.94, 294 КПК України.
Оскільки слідчий суддя на вищевказані недоліки уваги не звернув та всі доводів ОСОБА_6 не перевірив, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та, відповідно до вимог ст.407,409 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали - про скасування постанови слідчого.
Керуючись ст.ст.407,409, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, та направити вказані матеріали кримінального провадження слідчому Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4