Справа № 573/1769/18
Номер провадження 1-кп/573/182/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 05 червня 2018 року за №0000271 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Скулин, Ковельського району, Волинської області, зі спеціальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-за ч. 2 ст. 286КК України
ВСТАНОВИВ:
05 червня 2018 року близько 13.07 год. ОСОБА_4 рухався на тракторі «DEFIANT DT-284», не зареєстрованому з саморобним причепом зі швидкістю 12 км/год в напрямку з с. Воронівка Білопільського району в бік м. Білопілля на город та знехтував правилами безпеки при перевезенні пасажирів під час руху транспортного засобу, оскільки на задньому лівому крилі трактора, за попередньою домовленістю, сиділа його дружина ОСОБА_5 , яка не втрималася на крилі під час руху трактора та впала на проїжджу частину дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 отримала наступні тілесні ушкодження: закриту краніоспинальну травму, перелом шийного відділу хребта з тетрапарезом, спинальний шок, закриту травму шийного відділу хребта, забій спинного мозку з неповним розривом на рівні С5-С7ігематомієлієй на цьому рівні, розрив між хребцевих дисків С6-С7, верхній пара парез в дистальних відділах, нижня параплегія з порушенням функцій органів малого тазу по типу затримки з порушенням трофіки, правосторонній гідроторакс, стан після дренування від 16.06.18 ІХС, дифузний кардіосклероз, склероз аортального клапану, синусова барикардія з частими синусовими екстрасистолами.

Ушкодження у вигляді закритої тупої травми шийного відділу хребта з неповним розривом спинного мозку на цьому рівні та порушення функції тазових органів відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

-п. 21.11.«а» - забороняється перевозити: а) пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 21.11 «а» Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, у виді отрмиання потерпілою ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину визнав повністю, щиро розкаявся і надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що в обідный час 05 червня 2018 року керував трактором і разом з ним їхала його дружина, яка сиділа на крилі трактору. Коли їхав, то дружина впала з крила на землю і отримала тяжкі тілесні ушкодження. Має права на керування трактором, знав, що не можна на крилі перевозити пасажира. Але так вже трапилось, думав, що доїдуть без пригод.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин, суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд виходить з наступного.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не знаходиться, не інвалід, пенсіонер за вислугою років з 2010 року.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини його вчинення; вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Також суд враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка є дружиною ОСОБА_4 і яка просила суд не позбавляти волі обвинуваченого.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хоча і вчинив тяжкий злочин з необережності, але йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами та без ізоляції його від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.

З обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню в доход держави судові витрати в сумі 572 грн. за залучення експерта.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази трактор «DEFIANT DT-284, 2008 року випуску, не зареєстрований, рама № НОМЕР_1 з вантажним саморобним причепом, які зберігаються у власника ОСОБА_6 , необхідно залишити останньому.

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 07 червня 2018 року накладений арешт на трактор «DEFIANT DT-284, 2008 року випуску, не зареєстрований, рама № НОМЕР_1 з вантажним саморобним причепом, який необхідно скасувати, оскільки відпала потреба в ньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні.

Речові докази - трактор «DEFIANT DT-284, 2008 року випуску, не зареєстрований, рама № НОМЕР_1 з вантажним саморобним причепом, які зберігаються у власника ОСОБА_6 , залишити останньому.

Скасувати арешт на трактор «DEFIANT DT-284, 2008 року випуску, не зареєстрований, рама № НОМЕР_1 з вантажним саморобним причепом, який накладений ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 07 червня 2018 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя