Справа №592/3564/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/166/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/3564/18 за апеляційною скаргою представника володільця майна ТОВ «ТК «ТОП ЛОГІСТІК ПЛЮС» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 06 квітня 2018 року, якою накладено арешт на вилучене під час обшуку майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника володільця майна ТОВ «ТК «ТОП ЛОГІСТІК ПЛЮС» адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі представник володільця майна ТОВ «ТК «ТОП ЛОГІСТІК ПЛЮС» адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки після початку обшуку слідчим було прийнято рішення про його зупинення та залишення складського приміщення, при цьому після відновлення обшук проводився у присутності вже інших понятих. Також зазначає, що копія ухвали про дозвіл на обшук була вручена представнику володільця майна не перед початком її виконання, а значно пізніше та лише її фотокопія. Крім того, вилучені речі не були належним чином опечатані та упаковані.

05.04.2018 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням про накладення арешту звернувся прокурор прокуратури Сумської області, яке обґрунтував тим, що починаючи з грудня 2017 на території Сумської області ОСОБА_10 та невстановлені особи через оголошення в мережі Інтернет збувають незаконно виготовлені алкогольні напої пересічним громадянам, які зберігаються у нежитловому приміщенні по вул. Ягідній, буд.37 в м. Києві.

Під час проведення 29-30 березня 2018 року на підставі ухвали слідчого судді обшуку вказаного приміщення були виявлені та вилучені чисельні картонні коробки з різними надписами та без них; тетрапаки з рідиною з характерним запахом спирту; пластикові та полімерні ємності, бочки, як пусті, так і наповнені рідиною з характерним запахом спирту; кришки та тримачі; апарат для розливу рідини в полімерні ємності; балони для очистки води, насоси для перекачування рідини, ваги. Також під час проведення обшуку було встановлено, що суборендарем та володільцем майна є ТОВ «ТК «ТОП ЛОГІСТІК ПЛЮС» в особі ОСОБА_11 .

Враховуючи те, що вилучені речі та рідини є речовими доказами, можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом злочину та були підшукані, виготовлені, пристосовані та використані як засоби і знаряддя вчинення злочину, то з метою забезпечення їх збереження та можливого застосування спеціальної конфіскації, прокурор просив накласти на них арешт.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 06.04.2018 вказане клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на майно. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадженні є можливим, оскільки воно зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника володільця майна ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга представника володільця майна задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3 і 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу).

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою збереження речових доказів.

Такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області проводиться досудове розслідування за ч.1 ст.204 КК України у кримінальному провадженні № 0000004 за фактом збуту через мережу Інтернет незаконно виготовлених алкогольних напоїв.

Під час проведення на підставі ухвали слідчого судді обшуку приміщення по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено майно, частина якого є безпосереднім предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, відповідні дані про який були внесені до ЄРДР.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження підстави є достатніми для арешту тимчасово вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні, оскільки зазначене у клопотанні слідчого майно може зберігати на собі сліди злочину та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому висновок слідчого судді про необхідність арешту майна як речового доказу з метою його збереження є цілком правильним і ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Крім того, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме:

а) чи є втручання законним;

б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»;

в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави в право володіння майном у даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, здійснено на підставі кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції; таке втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що після початку обшуку слідчим було прийнято рішення про його зупинення та залишення складського приміщення, а також, що копія ухвали про дозвіл на обшук була вручена представнику володільця майна не перед початком її виконання, а значно пізніше та лише її фотокопія, то вони є необґрунтованими та не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в ході апеляційного розгляду не було встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді.

Є безпідставними і доводи представника володільця майна відносно того, що обшук був здійснений за участю різних понятих, так як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ця слідча дія проводилась у присутності одних і тих же понятих з самого початку обшуку до його завершення, про що свідчать підписи, виконані ними власноруч на кожному аркуші протоколу обшуку та в кінці після закінчення його складання.

Також не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги щодо неналежного опечатування та запаковування вилученого майна, оскільки ці обставини не підлягають врахуванню при вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для арешту вилученого майна, в той час як оцінка отриманих доказів на предмет належності та допустимості є завданням наступних стадій судового процесу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника володільця майна без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 06 квітня 2018 року щодо накладення арешту на вилучене під час обшуку майно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ТОВ «ТК «ТОП ЛОГІСТІК ПЛЮС» ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4