АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар судового засідання: ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6
представника апелянта Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича стальна компанія» адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича стальна компанія» на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002222,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , та накладено арешт на складський комплекс (нежитлове приміщення), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13784 кв.м., шляхом накладення заборони на розпорядження ним.
Обгрунтовуючи ухвалене рішення суд першої інстанції постався на те, що клопотання підлягає задоволенню для забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та наклав арешт на складський комплекс, що розташований розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13784 кв.м.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ТОВ Виробнича стальна компанія просить поновити строк на апеляційне оскарження та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року про накладення арешту, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Мотивуючи свою апеляційну скаргу, апелянт вказує на те, що ухвала від 31.08.2018 не містить жодних посилань на кримінально-правову кваліфікацію діяння, з приводу якого було розпочато кримінальне провадження № 0002222, а за таких обставин ТОВ «ВСК» так і залишається необізнаним стосовно того, на якій правовій підставі та у зв`язку із чим було накладено арешт на майно ТОВ «ВСК», що саме, на думку, правоохоронного органу, вчинило ТОВ «ВСК».
Так, викладені в ухвалі дані стосовно заволодіння майном ТОВ «Мета-Імпекс» та ТОВ «Наш соняшник» шляхом обману та завдання їм матеріальної шкоди, цілковито не відповідають дійсності, оскільки нежитлові будівлі площею 13 148,3 м. кв. були придбані ТОВ «ВСК» законно на відкритих торгах (аукціоні), які проводяться Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
20 липня 2018 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http.7/www.fg.gov.ua ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було опубліковано паспорт відкритих торгів із повідомленням про проведення відкритих торгів (голландського аукціону) з продажу активів, що обліковувалися на балансі ПАТ «АКТАБАНК», серед цих активів був і Виробничий будинок літ.Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г.
ТОВ «ВСК» вирішило прийняти участь у даному голландському аукціоні та придбати у власність Виробничий будинок літ.Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г.
Аукціон відбувся 13.08.2018 р. в системі Prozorro.Продажі, та за його результатами був сформований Протокол електронного аукціону №UA-EA-2018-07-23-000159-b від 13.08.2018р. Згідно даного протоколу переможцем торгів було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича стальна компанія» (ТОВ «ВСК»).
За результатами відкритих торгів Виробничий будинок літ.Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г. було продано ПАТ «АКТАБАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ТОВ «ВСК» за 4 990 800,00 грн. (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто тисяч вісімсот гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ.
Зазначена грошова сума у повному обсязі була сплачена ТОВ «ВСК» на відповідні рахунки ПАТ «АКТАБАНК», відкриті у Національному банку України (реквізити зазначені у протоколі електронного аукціону), що підтверджується платіжним дорученням від 22.08.2018 №8.
Після оплати активу «Виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г.» ТОВ «ВСК» та ПАТ «АКТАБАНК» 27 серпня 2018 року було підписано договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за № 1805.
Таким чином, ТОВ «ВСК» є законним власником нерухомого майна, а саме: Виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, пр. Богдана Хмельницького (вулиця Героїв Сталінграда), будинок 156г (сто п`ятдесят шість «Г») (Опис нерухомого майна: Виробничий будинок літ.Г-2, будівлі та споруди, літ. Г-2, Г12, Г21, г-1, Г11, г, rV, г-1, г-1, г4, виробничий будинок, прибудови, навіс, естакади, тамбур, сходи, загальною площею 13148,3 кв.м.; літ. Н-1 контейнер (тимчасовий); 9 ворота; 10 огорожа; 12 огорожа., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1).
Дане майно придбане ТОВ «ВСК» на цілком законних підставах, договір купівлі-продажу від 27.08.2018р., торги не визнавалися такими, що не відбулися, а укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ВСК» не визнавався недійсним.
В ухвалі зазначається про те, що загальна площа нерухомого майна, на яке накладено арешт, становить 13784,3 кв. м., однак ТОВ «ВСК» є власником нерухомого майна загальною площею 13148,3 кв. м., про частину нежитлового приміщення площею 636 кв.м., що належить ТОВ «НАШ СОНЯШНИК», нашому підприємству невідомо, ТОВ «ВСК» не має жодних заперечень проти права власності ТОВ «НАШ СОНЯШНИК» на вказане нерухоме майно.
В ухвалі суду взагалі не вказані підстави накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «ВСК» та яким чином були порушені права ТОВ «Мета-Імпекс» та «ТОВ «Наш соняшник», якщо нерухоме майно за адресою м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, б. 156Г площею 13148,3 кв.м., було придбано на електронних торгах в системі Prozorro. Продажі у ПАТ «АКТАБАНК», майном якого розпоряджається Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Вважає, що ТОВ «Мета-Імпекс» та ТОВ «Наш соняшник» намагаються завдяки імпровізованому кримінальному провадженню у порядку кримінального процесу вирішити певний господарсько-правовий спір.
Наголошує, що дані правовідносини пов`язані із купівлею-продажом нерухомого майна юридичними особами та відповідно мають господарсько-правовий характер.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Грецію [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999- II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
В п. 42 Рішення ЄЄ від 19.12.1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії» зазначається, що право власності включає «три чіткі правила» («three distinct rules»): мирного володіння власністю; (2) позбавлення права власності лише у визначених випадках; (3) держава має право контролювати користування власністю у відповідності до загального «публічного» інтересу, шляхом прийняття відповідних загальносуспільним інтересам законів.
У п. 49 Рішення ЄЄ від 22.11.2007 р. у справі «Україна-Тюмень» проти України», суд вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (subject to the conditions provided for by law), а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».
У п. 55 надано тлумачення «пропорційності втручання» в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» (fair balance) між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.
Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Рішення Є.С. від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії», будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним»: друге речення § 1 передбачає, що позбавлення майна можливе лише в умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи стає значимим, якщо встановлено, що під час втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
У п.п. 42 - 44 Рішення ЄС від 07.07.2011 р. у справі «Серков проти України», ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.
За викладених обставин рішення слідчого судді в частині позбавлення права на розпорядження нерухомим майном, яке належить ТОВ «ВСК» на законних підставах, вважаємо незаконним та таким, що порушує і обмежує права власника майна, оскільки слідчий суддя при накладенні арешту на майно ретельно не перевірив достовірність підстав для його задоволення.
Щодо строку на апеляційне оскарження, вказує на те, що клопотання розглядалось у відсутність власника майна, у зв`язку з чим просить поновити строк для подання апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник апелянта адвокат ОСОБА_7 просив скаргу задовольнити з підстав, викладених в скарзі.
Прокурор просив залишити апеляційну скарги без задоволення з підстав законності та обґрунтованості ухвали.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів виходить із того, що ухвала слідчого судді про арешт майна постановлена без виклику представника апелянта, а тому за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк для звернення до суду з апеляційною скаргою обчислюється з дня отримання представником установи копії судового рішення.
Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів виходить з того, що представник установи дізнавшись про арешт майна, скористався своїм правом та подав апеляційну скаргу, проте пропустив строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про його накладення. За таких обставин, колегія суддів вважає поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та приходить до висновку, що його слід поновити.
Вирішуючи питання об`єктивності рішення слідчого судді, яким накладено арешт на майно, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.
Колегією суддів встановлено, що в обгрунтування поданого подання слідчий посилався на те, що адвокат ТОВ Мета Імпекс ОСОБА_11 звернулась до Шенченківського ВП ДВП ГУПН в Дніпропетровській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення відповідно до якого 28.08.2018 року невідомою особою, в телефонному режимі, було повідомлено керівника та одного з учасників ТОВ «Мета-Імпекс», ОСОБА_12 , про те, що ТОВ "Виробнича Стальна Компанія" стало власником об`єкту нерухомого майна розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда (Богдана Хмельницького), 156г.
Отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 135697906 від 28.08.2018 року (додаток до повідомлення №1), ТОВ «Мета-Імпекс» стало відомо про те, що 27.08.2018 року, нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_10 було посвідчено договір купівлі - продажу нерухомого майна.
Поряд з цим, повідомляємо, що об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда (Богдана Хмельницького), 156г (виробничий будинок літ. Г-2. будівлі та споруди, літ. Г-2, Г1-2, Г2-1, г-1, Г1-1, г, rv, г**-1, г***-1, Г4, виробничий будинок, навіс, естакади, тамбур, сходи, загальною площею 13148,3 кв.м; літ. Н-1 контейнер (тимчасовий); літ С навіс (тимчасовий); літ. Р вбиральня (тимчасова), 9 ворота; 10 огорожа; 12 огорожа) належить на праві власності ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС», жодних дій щодо відчуження даного майна посадові особи останнього не вчиняли, жодних договорів не підписували.
З огляду на все вищенаведепе повідомила, що в діях ОСОБА_13 , директора ТОВ "Виробнича Стальна Компанія" (адреса: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Суворова, будинок 34 А, квартира 42) та невідомих осіб, наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 та З ст.206-2 КК України.
Слідчим Шенченківського ВП ДВП ГУПН в Дніпропетровській області ОСОБА_8 було внесено відомості до єдиного реєстру досудового розслідування у зв`язку з тим, що 29 серпня 2018 року до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ТОВ «Мета Імпекс» про те, що невстановлена особа знаходячись у невстановленому місці шляхом обману заволоділа майном, ТОВ «Мета Імпекс» та ТОВ «Наш Сонячник», чим спричинили ТОВ «Мета - Імпекс» та ТОВ «Наш Сонячник» матеріальну шкоду розмір якої встановлюється.
В той же день через 8 (вісім) хвилин слідчим було проведено допит потерпілого директора ТОВ «Мета - Імпекс» ОСОБА_12 який під час допиту вказав, що він працює на посаді директора ТОВ «Мета - Імпекс», яке зареєстровано та фактично знаходиться за адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156 загальною площею 13148,3 м.кв.
В 1997 році він придбав на аукціоні складське приміщення розташоване за адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156 для здійснення підприємницької діяльності. В 2008 році 25.12.2008 році на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2008 року право власності зареєстровано за ТОВ «Мета - Імпекс».
26.12.2014 року ТОВ «Мета - Імпекс» було реалізовано частину складського приміщення розташованого за адресою м. Дніпро, пр.. Богдане Хмельницького, 156 площею 636 м.кв.
27.08.2018 року йому на мобільний телефон з мобільного номеру № НОМЕР_1 зателефонував чоловік який представився як ОСОБА_14 і повідомні йому про те, що він новий власник приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 . І запропонував мені зустрітись для: передачі приміщення. При цьому він повідомив, що в нього в наявності всі документи і при зустрічі він мені їх покаже. Від зустрічі він відмовився і повідоми йому, що всі питання будуть вирішувати його адвокати. Після цього я звернувся д приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_15 , як фізична особа (у якої я останній раз оформляв договір купівл продажу частини приміщення ТОВ «Мета - Імпекс» площею 636 м.кв.) проханням дати витяг з реєстру майнових прав на нерухоме майно розташоване адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156. Вона надала витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнос на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборе відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в яке» був вказаний новий власник приміщення яке належить ТОВ Мета - Імпекс розташованого за адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156 - ТС «Втробнича Стальна Компанія» на підставі договору купівлі продаж від 27.08.2018 року зареєстрованим під № 1805 приватним нотаріусі Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 яка здійснює свою діяльність за адресою м. Дніпро, вул. Челюскіна, 3 кв. 13.
В наслідок чого невстановлені особи заволоділи майном ТОВ «Мета - Імпекс» та вказаним кримінальним правопорушенням на його думку було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 24 000 000 грн.
В той же день було допитано директора ТОВ Наш Сонячник ОСОБА_16 який під час допиту вказав, що він працює на посаді директора ТОВ Наш Сонячник, яке фактично знаходиться за адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156г загальною площею 636 м.кв.
Вказане приміщення було придбане 26 грудня 2014 році у ТОВ Мета - Імпекс та зареєстровано право власності на вказане приміщення за ТОВ Наш Сонячник.
27.08.2018 року ОСОБА_12 повідомив йому, що на його мобільний телефон на мобільний телефон з мобільного номеру № НОМЕР_1 зателефонував чоловік який представився як ОСОБА_14 і повідомні йому про те, що він новий власник приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 . І запропонував мені зустрітись для: передачі приміщення. При цьому він повідомив, що в нього в наявності всі документи і при зустрічі він мені їх покаже. Від зустрічі він відмовився і повідоми йому, що всі питання будуть вирішувати його адвокати. Після цього я звернувся д приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_15 , як фізична особа (у якої я останній раз оформляв договір купівл продажу частини приміщення ТОВ «Мета - Імпекс» площею 636 м.кв.) проханням дати витяг з реєстру майнових прав на нерухоме майно розташоване адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156. Вона надала витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнос на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборе відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в яке» був вказаний новий власник приміщення яке належить ТОВ Мета - Імпекс розташованого за адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156 - ТС «Виробнича Стальна Компанія» на підставі договору купівлі продаж від 27.08.2018 року зареєстрованим під № 1805 приватним нотаріусі Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 яка здійснює свою діяльність за адресою АДРЕСА_2 .
Свідоцтвом про властність № 72 від 09 червня та не вказано рік його видачі, відповідно до якого ТОВ Мета - Імпекс володіє об`єктом незавершеного будівництва бази яка розташована м. Дніпропетровськ, пров. Дніпропетровський № 1.
Розпорядженням Дніпропетровської міської ради № 996 р від 01 жовтня 1998 року відповідно до якого виробничій базі ТОВ Мета Імпекс нову адресу м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, № 156г (колишня адреса м. Дніпропетровськ, пров Дніпропетровський № 1).
Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21416040 від 25 грудня 2008 року відповідно до якого ТОВ Мета - Імпекс володіє на праві власності будівлею та спорудою за адресо м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, № 156г.
Договір купівлі продажу від 26 грудня 2014 року відповідно до якого ТОВ Наш Сонячник придбало у ТОВ Мета - Імпекс приміщення за адресою м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156г загальною площею 636 м.кв., який відповідно до витягу з державного реєстру речових прав був зареєстрований за № 31859212 від 29 грудня 2014 року.
В той же день слідчий СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровскій області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 не обгрунтовуючи прийнятого рішення виніс постанову про те, що складський комплекс розташований за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 13148,3 метрів квадратних залучено в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002222 від 29 серпня 2018 року.
Також в той, же день слідчий СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровскій області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 не обгрунтовуючи прийнятого рішення виносить постанову про те, що частину складського комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_1 площею 636 метрів квадратних залучено в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002222 від 29 серпня 2018 року
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , - накладено арешт на складський комплекс (нежитлове приміщення), що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 156-Г, загальною площею 13784 кв.м., шляхом накладення заборони на розпорядження ним.
Колегія суддів приходить до висновку, що слідчий фактично ввів суд в оману оскільки зазначені аргументи у клопотанні про накладення арешту на вказане майно не мають нічого спільного з обставинами справи.
Ухвала суду першої інстанції від 31.08.2018 року не містить жодних посилань на кримінально-правову кваліфікацію діяння, з приводу якого було розпочато кримінальне провадження № 0002222, а за таких обставин ТОВ «ВСК» так і залишається необізнаним стосовно того, на якій правовій підставі та у зв`язку із чим було накладено арешт на майно ТОВ «ВСК», що саме, на думку, правоохоронного органу, вчинило ТОВ «ВСК».
Так, викладені в ухвалі дані стосовно заволодіння майном ТОВ «Мета-Імпекс» та ТОВ «Наш соняшник» шляхом обману та завдання їм матеріальної шкоди, на думку колегії суддів цілковито не відповідають дійсності, оскільки нежитлові будівлі площею 13 148,3 м. кв. були придбані ТОВ «ВСК» законно на відкритих торгах (аукціоні), які проводяться Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так відповідно до матеріалів справи 20 липня 2018 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http.7/www.fg.gov.ua ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було опубліковано паспорт відкритих торгів із повідомленням про проведення відкритих торгів (голландського аукціону) з продажу активів, що обліковувалися на балансі ПАТ «АКТАБАНК», серед цих активів був і Виробничий будинок літ.Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г.
ТОВ «ВСК» вирішило прийняти участь у даному голландському аукціоні та придбати у власність Виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г.
Аукціон відбувся 13.08.2018 р. в системі Prozorro. Продажі, та за його результатами був сформований Протокол електронного аукціону №UA-EA-2018-07-23-000159-b від 13.08.2018 року. Згідно даного протоколу переможцем торгів було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича стальна компанія» (ТОВ «ВСК»).
За результатами відкритих торгів виробничий будинок літ.Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г. було продано ПАТ «АКТАБАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ТОВ «ВСК» за 4 990 800,00 грн. (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто тисяч вісімсот гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ.
Зазначена грошова сума у повному обсязі була сплачена ТОВ «ВСК» на відповідні рахунки ПАТ «АКТАБАНК», відкриті у Національному банку України (реквізити зазначені у протоколі електронного аукціону), що підтверджується платіжним дорученням від 22.08.2018 №8.
Після оплати активу «Виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Героїв Сталінграда (проспект Хмельницького Богдана), буд. 156г.» ТОВ «ВСК» та ПАТ «АКТАБАНК» 27 серпня 2018 року було підписано договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за № 1805.
Таким чином, ТОВ «ВСК» є законним власником нерухомого майна, а саме: Виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13148,3 кв.м, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, пр. Богдана Хмельницького (вулиця Героїв Сталінграда), будинок 156г (сто п`ятдесят шість «Г») (Опис нерухомого майна: Виробничий будинок літ.Г-2, будівлі та споруди, літ. Г-2, Г12, Г21, г-1, Г11, г, rV, г-1, г-1, г4, виробничий будинок, прибудови, навіс, естакади, тамбур, сходи, загальною площею 13148,3 кв.м.; літ. Н-1 контейнер (тимчасовий); 9 ворота; 10 огорожа; 12 огорожа., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1).
Дане майно придбане ТОВ «ВСК» на цілком законних підставах, договір купівлі-продажу від 27.08.2018 року, торги не визнавалися такими, що не відбулися, а укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ВСК» не визнавався недійсним.
Слідчий суддя взагалі не вказав на якій підставі було накладено арешт на нерухоме майно ТОВ «ВСК» та яким чином були порушені права ТОВ «Мета-Імпекс» та «ТОВ «Наш соняшник», якщо нерухоме майно за адресою м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, б. 156Г площею 13148,3 кв.м., було придбано на електронних торгах в системі Prozorro. Продажі у ПАТ «АКТАБАНК», майном якого розпоряджається Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та взагалі не обгрунтував накладення арешту нерухомого майна ТОВ Наш сонячник
Колегія суддів вважає, що ТОВ «Мета-Імпекс» та ТОВ «Наш соняшник» намагаються завдяки імпровізованому кримінальному провадженню у порядку кримінального процесу вирішити певний господарсько-правовий спір.
Колегія суддів наголошує, що дані правовідносини пов`язані із купівлею-продажом нерухомого майна юридичними особами та відповідно мають господарсько-правовий характер.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
На підставі ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Чостиною 1 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Виходячи з ухвали від 31.08.2018 року, клопотання слідчого не містить жодного належного обґрунтування необхідності накладення арешту, а в ухвалі відсутні посилання на будь-які докази, які б підтверджували необхідність накладення арешту на майно ТОВ «ВСК».
Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий судця, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, ухвала від 31 серпня 2018 року не містить посилань на норми матеріального права (норму КК України); відсутні будь-які докази, які б дійсно вказували на вчинення будь-якого кримінального правопорушення.
ТОВ «ВСК» навіть не було позбавлено можливості надати свої пояснення по суті та пояснити суду, щодо законності придбання нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , площею 13148,3 кв. м.
Згідно частини 4 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий судця, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий судця, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Грецію [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999- II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
В п. 42 Рішення ЄЄ від 19.12.1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії» зазначається, що право власності включає «три чіткі правила» («three distinct rules»): мирного володіння власністю; (2) позбавлення права власності лише у визначених випадках; (3) держава має право контролювати користування власністю у відповідності до загального «публічного» інтересу, шляхом прийняття відповідних загальносуспільним інтересам законів.
У п. 49 Рішення ЄЄ від 22.11.2007 р. у справі «Україна-Тюмень» проти України», суд вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (subject to the conditions provided for by law), а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».
У п. 55 надано тлумачення «пропорційності втручання» в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» (fair balance) між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.
Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Рішення Є.С. від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії», будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним»: друге речення § 1 передбачає, що позбавлення майна можливе лише в умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи стає значимим, якщо встановлено, що під час втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
У п.п. 42 - 44 Рішення ЄС від 07.07.2011 р. у справі «Серков проти України», ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.
За викладених обставин рішення слідчого судді в частині позбавлення права на розпорядження нерухомим майном, яке належить ТОВ «ВСК» на законних підставах, колегія суддів вважає незаконним та таким, що порушує і обмежує права власника майна, оскільки слідчий суддя при накладенні арешту на майно ретельно не перевірив достовірність підстав для його задоволення.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція має найвищу юридичну силу; норми Конституції є нормами прямої дії.
Здійснюючи правосуддя в Україні суддя керується принципами верховенства права (ч. 1 ст. 129 Основного Закону).
Конституційний Суд України в рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 визначив: «… Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. …»
Відповідно до статті 41 Конституції України закону кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Недоторканість права власності є однією з засад кримінального провадження, що закріплено п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України.
Крім того, враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги тарифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу до неї та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 34-77-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950; далі Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Відповідно до статті 6 Конвенції, щодо принципу вмотивованості судових рішень, суд в своєму рішенні має чітко та мотивовано описати позиції сторін, з яких причин вони відхилені, або чому суд із ними погодився. Таку позицію викладено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (no. 4909/04, 10 February 2011). Схожа проблема неналежної обґрунтованості судових рішень була виявлена Європейським судом у справі «Мала проти України» (no. 4436/07, 3 Juli 2014).
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КПК України).
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
В той же час, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України), а з урахуванням ч. 4 цієї статті, міжнародні договори, які ратифіковані Україною мають пріоритет над Кримінальним процесуальним кодексом України.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судове рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України). У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України) і обґрунтованість своїх рішень. Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги кримінального судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права із дотриманням норм процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвала слідчого судді про арешт майна або відмова в ньому.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.
Разом з тим, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Всупереч наведеному процесуальному положенню слідчим суддею безпідставно накладено арешт на майно добросовісного набувача.
Крім того, договір купівлі-продажу є чинним, та у відповідності до статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Рішень судів, якими визнано недійсним договір купівлі-продажу, на підставі якого апелянт є власником арештованого майна, матеріали справи не містять.
Також колегія суддів зауважує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, про що зазначено в ч. 11 ст. 170 КПК.
Доказів дійсності існування обставин, про які йдеться в ч. 11 ст. 170 КПК, матеріали справи не містять, та прокурором в судовому засіданні їх не доведено.
Також суд під час розгляду звернення слідчого не дослідив жодного документу який би підвереджував зазначене в заяві.
Відтак, оскаржувана ухвала слідчого судді наведеним ознакам законності та обґрунтованості судового рішення не відповідає, прийняте всупереч принципу верховенства права, недоторканості права власності та із порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ч. 1 ст. 404 КПК України).
За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу (п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є: неповнота судового розгляду (пункт 1); невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (пункт 2); істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (пункт 3); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (пункт 4).
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю Виробнича стальна компанія строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича стальна компанія задовольнити повністю.
Скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018, якою накладено арешт на складський комплекс (нежитлове приміщення), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13784,3 кв.м., шляхом накладення заборони на розпорядження ним.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , - про накладення арешту на складський комплекс (нежитлове приміщення), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13784 кв.м. - відмовити
Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3