АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/73/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 613/369/16-к
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000052 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Богодухівський районний суд Харківської області від 24 червня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білики Кобеляцького району Полтавської області, що мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, без освіти, офіційно не працевлаштованого, осіб на утриманні не має, раніше судимого 1) 29.03.2010 року вироком Богодухівського районного суду Харківської області за ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 2) 06.07.2010 року вироком Тростянецького районного суду Сумської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнився 10.11.2014 року по відбуттю терміну покарання;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією майна;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білики Кобеляцького району Полтавської області, що мешкає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, з освітою 1 клас початкової школи, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, осіб на утриманні не має, раніше не судимого;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією майна;
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зачепилівка Новосанжарського району Полтавської області, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, осіб на утриманні не має, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 визначено рахувати з моменту їх затримання, тобто з 08 лютого 2016 року. У строк відбуття призначеного судом покарання, обвинуваченим зараховано строк тримання під вартою з 08 лютого 2016 року по 24 червня 2016 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_13 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 07 лютого 2016 року. У строк відбуття призначеного судом покарання, зараховано строк тримання під вартою з 07 лютого 2016 року по 24 червня 2016 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний - тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь держави судові витрати по 803 грн. 18 коп. з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати в розмірі 128 грн. 00 коп.
Питання щодо речових доказів суд вирішив відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 29 січня 2016 близько 00 год. 40 хв. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на автомобілі марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , прибули в с. Драбинівка Новосанжарського району Полтавської області. Під час перебування біля господарства особи похилого віку-пенсіонерки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у них виник злочинний умисел на заволодіння її майном. Реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, за попередньою змовою між собою, шляхом розбиття віконного скла проникли до жилого будинку ОСОБА_14 . Після цього ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні будинку ОСОБА_14 з застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося в спричиненні їй тілесних ушкоджень у вигляді: забою м`яких тканин та синця в лобній області справа, підтік крові в області верхньої повіки правого ока, синця в області середньої третини лівої вушної раковини, рани в завушній області зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №21 від 2 лютого 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та в ході нападу заволоділи майном та грошовими коштами ОСОБА_14 , а саме: мобільним телефоном «Nokia 1110», вартістю - 97 грн. 50 коп. у якому знаходилася сім картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 без вартості, мобільним телефоном «Nokia 1280» вартістю 300 гривень, у якому знаходилася картка мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна» № НОМЕР_3 без вартості, грошима в сумі 2000 гривень, та пластиковою карткою АБ «Райфайзенбанк Аваль», без коштів на рахунку, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 2397 грн. 50 коп. У подальшому ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли та розпорядилися викраденими речами на власний розсуд.
Продовжуючи злочинну діяльність 02 лютого 2016 року близько 19 години ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 , будучи особами які раніше вчинили розбій, діючи за попередньою змовою між собою, із корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибули на територію домоволодіння особи похилого віку - пенсіонерки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_4 . Після цього, відповідно до попередньо досягнутої домовленості, ОСОБА_11 залишився на подвір`ї вказаного домоволодіння, щоб в разі необхідності подати сигнал тривоги, а ОСОБА_10 , розбив скло у веранді будинку ОСОБА_15 і через утворений отвір відчинив внутрішній замок на вхідних дверях. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_10 проник всередину будинку, де вчинив напад на ОСОБА_15 , в ході якого, долаючи її можливий опір, штовхнув руками в груди, від чого потерпіла впала на лавку. Після цього ОСОБА_10 , поводячись агресивно, погрожуючи потерпілій можливим настанням для неї тяжких наслідків, в категоричній формі наказав видати усі наявні в помешканні грошові кошти. ОСОБА_15 , мешкаючи в будинку самотньо і будучи особою похилого віку, враховуючи зухвалу та агресивну поведінку нападника, сприйняла його погрози як реальну загрозу її життю та здоров`ю та вказала місце знаходження грошових коштів в сумі 5 000 грн., якими в подальшому заволодів ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли та розпорядились викраденими коштами на власний розсуд.
Продовжуючи злочинну діяльність ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , будучи особами яки раніше вчинили розбій, та з ОСОБА_10 , у період часу з 23.00 год. 05 лютого 2016 року по 01.00 год. 06 лютого 2016 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом розбиття скла вікна, незаконно проникли до будинку домоволодіння особи похилого віку-пенсіонера ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_5 , та застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що виразилося у зв`язуванні мотузками рук та ніг потерпілого, погрожуючи кухонним ножем, нанесли ОСОБА_16 не менше 4-х ударів металевою монтировкою по тілу та не менше 4-х ударів руками по обличчю, внаслідок чого спричинили ОСОБА_16 тілесні ушкодження згідно експертизи у вигляді: синця в області повік лівого ока, садна в області правої щоки, закритої тупої травми грудної клітини у вигляді синця, перелому правої ключиці, перелому 7-8 ребер справа, синців в області передньої черевної стінки, які згідно висновку відносяться до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, по критерію тривалості розладу здоров`я терміном більше 3 тижнів (більше, ніж 21 день). Після чого ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_10 відкрито заволоділи грошовими коштами потерпілого в сумі 1500 грн., мобільним телефоном марки «Samsung GT-E 1200», вартістю 142 грн. 00 коп. з зарядним пристроєм до нього, запальничкою у вигляді «пістолету» з надписом на ньому ІНФОРМАЦІЯ_6 », вартістю 68 грн. 00 коп., запальничкою у вигляді «пістолету» з надписом «1771» вартістю 58 грн. 00 коп., наручним чоловічим годинником, зі слів потерпілого без вартості, двома електричними ліхтариками, зі слів потерпілого без вартості, електрошокером з надписом «XY 928 TYPE 2500K» вартістю 115 грн. 00 коп., що належать ОСОБА_16 . Після цього ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця пригоди зникли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 1883 грн. 00 коп.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_11 , в редакції змінених доводів та вимоги, просить оскаржуваний вирок змінити, призначити йому покарання, із застосуванням ст.ст.69,75 КК України, з випробуванням, тобто не пов`язане з його відбуттям в умовах ізоляції від суспільства. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу обвинувачений вказує на те, що він раніше не судимий, свою вину у вчинених злочинах визнав повністю та щиро розкаявся, а тому просить застосувати положення статей 69 і 75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробування;
- обвинувачений ОСОБА_17 , з доповненими апеляційними доводами та вимогою, просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає про те, що висновки суду, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, а досудове розслідування та судовий розгляд проведено з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, на думку апелянта, судом першої інстанції невірно дана оцінка показанням потерпілого ОСОБА_16 щодо фактичних обставин вчиненого проти нього злочину, а також доказам, що містяться в матеріалах кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим;
- обвинувачений ОСОБА_18 просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений вказує на те, що під час досудового розслідування до нього були застосуванні недозволені методи розслідування з боку працівників правоохоронних органів, що не перевірено судом першої інстанції під час судового розгляду, у зв`язку з чим він оговорив себе під час досудового розслідування та визнав себе винним в пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України. Разом з цим, допитані під час судового розгляду обвинувачені та потерпілий ОСОБА_16 зазначили, що ОСОБА_18 не був причетним до зазначеного злочину, а лише був свідком цих подій, у зв`язку з чим, на думку апелянта, висновки суду, що викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги в повному обсязі, думку прокурора, щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах доводів та вимог апеляційних скарг ОСОБА_19 та ОСОБА_20 колегія суддів погоджується з ними лише в частині наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, мотивувальна частина судового рішення не містить оцінки показань потерпілого ОСОБА_16 , які суд першої інстанції отримав безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження. За змістом ці показання ОСОБА_16 не збігаються з версією обвинувачення щодо кількості нападників за епізодом розбою від 05 лютого 2016 року, а також способу проникнення до житла потерпілого.
Ставлячись критично до цих показань, отриманих під час судового розгляду, суд першої інстанції послався в оскаржуваному вироку на показання потерпілого ОСОБА_16 , наданих ним під час досудового розслідування в ході проведення слідчого експерименту від 01 березня 2016 року, що не узгоджується з нормами, які містяться в ст.23 КПК України, а також вступають у суперечність з вимогами ч.4 ст.95 КПК України.
Наявність таких суперечностей свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які передбачені п.4 ч.1 ст.411 КПК України, коли висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
При цьому належить взяти до уваги, що потерпілий ОСОБА_16 як в першому випадку, так і в другому попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості повторно допитати потерпілого ОСОБА_16 , який не виявив бажання брати участь при апеляційному розгляді, а чинним КПК України не передбачено заходів процесуального примусу стосовно потерпілого.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає неконкретність формулювання обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті № 0000052 щодо всіх обвинувачених по епізоду злочинних дій проти потерпілого ОСОБА_16 , а також неконкретність формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та зазначеним в мотивувальній частині оскаржуваного вироку (т.3 арк.155-163).
Вказані порушення є істотними, оскільки вони свідчать про неналежне дотримання таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Крім того, оскільки під час судового розгляду досліджувалися показання обвинуваченого ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_16 , які містяться в протоколі проведення слідчих експериментів від 10 лютого 2016 року і 01 березня 2016 року, та зафіксовані на відеозапису до них, а також зазначені в оскаржуваному вироку в обґрунтування винуватості всіх обвинувачених по епізоду злочину стосовно потерпілого ОСОБА_16 , суд першої інстанції повинен був з`ясувати думку сторін кримінального провадження щодо необхідності або обов`язковості допиту понятих - свідків, які були присутні та приймали участь під час проведення цих слідчих дій. Допит зазначених осіб обумовлювало необхідності з`ясування питання чи насправді обвинувачений ОСОБА_18 та потерпілий ОСОБА_16 добровільно, без будь-якого примусу та підказок з боку працівників правоохоронних органів надавали свої показання щодо обставин події злочину, вчиненого 05 лютого 2016 року.
Більш того, судом першої інстанції залишена без будь-якого процесуального реагування заява обвинуваченого ОСОБА_20 про застосування до нього з боку працівників правоохоронних органів недозволених методів розслідування, яку він надав під час судового розгляду, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 11 травня 2016 року (т.3 арк. 103-106, 166). Ці доводи обвинуваченого також не перевірено судом першої інстанції під час судового розгляду та не здійснено відповідно процесуального реагування, шляхом інформування прокурора про необхідність проведення перевірки або надання часу стороні захисту для звернення обвинуваченого з відповідною заявою до органів досудового розслідування.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, не тільки порушують права обвинуваченого, а й свідчать про наявність неповноти судового розгляду, яка істотно впливає на висновки суду щодо доведеності чи недоведеності пред`явленого обвинувачення, оцінку доказів щодо кожного окремо так і їх сукупності. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 409 КПК України та ст. 410 КПК України зазначені порушення, щодо неповноти судового розгляду є безумовною підставою для скасування оскаржуваного виправдувального вироку.
Такі засади кримінального провадження, як верховенство права та законність ст.ст. 8, 9 КПК України, передбачають застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А така засада, як повага до людської гідності, що передбачена ст. 11 КПК України, забороняє під час кримінального провадження піддавати особу, зокрема, катуванню, жорстокому або такому, що принижує гідність, поводженню, вдаватися до погроз застосування такого поводження.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, у справах «Вергельський проти України», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України») неодноразово зазначав, що в тих випадках, коли особа подає небезпідставну скаргу про те, що вона зазнала жорстокого (поганого) поводження з боку суб`єктів владних повноважень усупереч вимогам ст. 3 Конвенції про захист основоположних прав і свобод людини, це в поєднанні із загальним обов`язком держави відповідно до ст. 1 Конвенції забезпечити кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені нею, вимагає проведення ефективного офіційного розслідування незалежним органом.
В іншому рішенні Європейського суду («Коробов проти України») вказано, що розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, й не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, а також показань очевидців та експертних висновків.
Той факт, що ОСОБА_18 не визнає вини, яка, на думку суду першої інстанції, доведена викладеними у вироку доказами, не звільняє суд від необхідності ретельної, об`єктивної, неупередженої перевірки незалежним органом, заяв особи, яка перебувала під контролем держави, про недозволені методи ведення слідства. Інакше постановлені судові рішення не можуть вважатися справедливими і такими, що відповідають засаді кримінального провадження верховенство права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, щодо неналежного дотримання судом вимог, передбачених ст. 370 КПК України, тобто в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а також стосовно неповноти судового розгляду, оскільки дослідження певних підстав пов`язаних з обґрунтованістю обвинувачення та можливістю призначення покарання випливає з відомостей встановлених при розгляді в суді апеляційної інстанції, а деякі висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять істотні суперечності, що чітко передбачено в якості підстав для скасування вироку в нормах, що містяться у п.2 ч.1 ст. 410; п.п. 1,4 ч.1 ст. 411; ч.1 ст. 412 КПК України.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 409; п. 2 ч.1 ст. 410, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.2 ч.3 ст.374 і ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 13, 15, 19 ч.1 ст.7 КПК України - верховенство права, законність, диспозитивність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в суді першої інстанції.
Разом з цим, переглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та оцінюючи його доводи щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що тяжкість злочину та фактичні обставини їх вчинення, активна роль у співучасті при вчиненні злочинів, якщо вони, згідно пред`явленого обвинувачення, будуть встановлені при новому судовому розгляді не можуть свідчити про необхідність призначення більш м`якого покарання, тобто межах, передбачених ч.3 ст.187 КК України.
Решту апеляційних доводів обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч. 1 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України. Крім того, ретельному дослідженню підлягають доводи сторони захисту щодо застосування до обвинувачених недозволених методів ведення досудового розслідування, оскільки з`ясування вказаних обставин має істотне значення для встановлення істини у справі та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1,4 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачені ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 можуть переховуватися від суду та правоохоронних органів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 червня 2018 року включно, стосовно кожного.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, ; ст.410 ч.1 п. 1, 2; п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 411 , ст. 412 ч. 1, ч.2 п.5; 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволити частково.

Вирок Богодухівський районний суд Харківської області від 24 червня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити запобіжний захід ОСОБА_10 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою до 15 червня 2018 року включно, стосовно кожного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4