Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
12 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000316 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище Березнівського району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Петрівка Ново-Бугського району Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 26 січня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

На підставі п е ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк один рік із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік та покладенням обов`язків: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

На підставі п е ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн; із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 35000 грн моральної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 22 травня 2017 року приблизно о 22.00 год, перебуваючи на вул. Зірненській в с. Зірне Березнівського району Рівненської області, під час словесного конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, завдали ОСОБА_12 тілесних ушкоджень: ОСОБА_5 наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в область лівого плеча, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, на тлі якого наявні дві подряпини, а ОСОБА_6 завдав один удар кулаком правої руки в область лівого вуха, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді розриву лівої барабанної перетинки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У поданих апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації дій, покликається на порушення судом норм матеріального права і просить змінити вирок Березнівського районного суду Рівненської області в частині задоволення позовних вимог потерпілого та зменшити розмір морального відшкодування. В решті вирок залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації дій, доводить, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з порушенням вимог розумності, виваженості і справедливості при визначенні розміру завданої злочином моральної шкоди. Просить з врахуванням скрутного матеріального становища, оскільки є безробітним, зменшити розмір морального відшкодування на користь потерпілого. В решті вирок залишити без зміни.

В запереченні на апеляційні скарги потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду залишити без зміни, як законний, мотивований та справедливий, а апеляційні скарги - без задоволення. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що винність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину доведена повністю, а розмір морального відшкодування відповідає вимогам розумності і справедливості, оскільки він, як учасник АТО, який внаслідок дій обвинувачених отримав тілесні ушкодження, і якому було пошкоджено протез нижньої кінцівки, що потребувало тривалого стаціонарного лікування, зазнав значних душевних і фізичних страждань.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України та подав спільно із захисником-адвокатом ОСОБА_13 заяву про розгляд провадження у їх відсутність.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав письмове клопотання щодо розгляду апеляційної скарги, яку підтримує, у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 , який підтримує подану ОСОБА_6 апеляційну скаргу, доводи потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 та прокурора щодо залишення вироку, як законного та обґрунтованого, без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується ніким з учасників судового розгляду.

При обранні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, а також розяснень, що містяться в п. 2-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, і призначив обвинуваченим покарання в межах закону, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Правомірно, виходячи з вимог ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно яких матеріальна і моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, вирішив суд і позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 , виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також поведінки потерпілих після вчинення злочину.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 учасник антитерористичної операції, який під час здійснення бойових дій на сході України був важко поранений і втратив ногу, ставши в молодому віці інвалідом першої групи, в результаті вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 злочину отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на тілі та розриву барабанної перетинки, внаслідок чого тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні в госпіталі м. Львова, де йому також було замінено протез, пошкоджений внаслідок падіння від удару, фізично і морально страждав та був позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя і спілкуватися з рідними та друзями.

При апеляційному розгляді потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що повернувшись живим, але без нижньої кінцівки, із зони АТО, де, залишивши сім`ю і роботу, захищав цілісність і непорушність території України та спокій її громадян, внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відносно яких не вчиняв жодних дій, які б спровокували їх до вказаного злочину, рухаючись на протезі, отримав ряд тілесних ушкоджень та зазнав неймовірних душевних і психічних страждань, які лише посилилися через поведінку обвинувачених, котрі після вчиненого за місцем свого проживання вихвалялися побиттям учасника АТО, і тривають по даний час, що фізично та морально підриває його здоров`я.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визначена судом сума - 35000 грн, стягнута з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_9 , не є надто завищеною чи не співрозмірною фізичним і моральним стражданням потерпілого, і підстав для зміни оскаржуваного вироку не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3