УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 320 171 001 100 000 90 від 02.11.2017,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» звернувся адвокат ОСОБА_5 .
На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що СУ ОВПП ДФС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 171 001 100 000 90 за ч. 3 ст. 212 КК України, у якому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2018 накладений арешт на суму ліміту податку на додану вартість в системі електронного адміністрування ПДВ, що належить ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна».
Згідно з вказаним рішенням слідчого судді арешт накладений у зв`язку з тим, що вказане майно, а саме суми ліміту податкового кредиту на спеціальних рахунках ПДВ можуть бути використані у злочинній діяльності - для надання безпідставного податкового кредиту з ПДВ підприємствам реального сектору економіки.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» просив скасувати арешт, тому що внаслідок застосування вказаного заходу забезпечення кримінального заблокована господарська діяльність товариства, оскільки ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» позбавлено можливості реєструвати податкові накладні, тобто здійснювати господарські операції та використовувати наявний ліміт з ПДВ.
У судовому засіданні представник підприємства підтримав, просив його задовольнити з підстав, які у клопотанні наведені.

Слідчий ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, наполягаючи на обґрунтованості застосування арешту, оскільки відповідно до даних податкових накладних ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» мало взаємовідносини з товариством з ознаками фіктивності, внаслідок чого незаконно сформувало суму податкового кредиту.
Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, пояснення слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
У силу 1 Протоколу, особа має право на мирне володіння своїм майном.

Розглядаючи питання про втручання будь-якого органу у права встановленню підляггає чи була у особи «власність» у розумінні статті 1 Протоколу.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

У силу ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України до завдань кримінального провадження з-поміж іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності дій сторони обвинувачення щодо обмеження певного суб`єкта у можливості реалізації ним своїх прав, зокрема права власності чи володіння.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесена законність (ст. 9 КПК), що покладає на суд, слідчого суддю, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Рішенням слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2018 накладений арешт на суми ліміту податку на додану вартість в системі електронного адміністрування ПДВ, що належать ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна».
Так у силу п. 2001.1. ст. 2001 Податкового кодексу України (далі - ПК) система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 2001.2 ст. 2001 ПК платникам податку на додану вартість автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Як передбачено Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість (затв. Постановою КМУ від 16.10.2014 № 569), рахунок у системі електронного адміністрування податку - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку.
Електронний рахунок відкривається платнику податку Казначейством автоматично на безоплатній основі та виключно на підставі реєстру платників податку, який ДФС надсилає Казначейству.
Після надходження повідомлення Казначейства про викриття платнику податку такого рахунку ДФС інформує платника про реквізити його електронного рахунка.
З наведеного витікає, що відкриття електронних рахунків платнику ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ здійснюється з метою аналізу та автоматичного обліку органами Державної фіскальної служби податку по кожному підприємству на підставі зазначених суб`єктом господарювання сум податку, на які платник має право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в ЄРПН, суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних, суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Таким чином, показники, відображені відповідним підприємством у системі електронного адміністрування, є за своєю суттю обліком господарських операцій платника податку, а сума ліміту податку на додану вартість це розрахунок суми податку, на яку його платник має право зареєструвати податкові накладні та сплатити до бюджету відповідну суму податку.

Тобто накладення арешту на суми ліміту податку на додану вартість фактично позбавляє відповідного суб`єкта господарювання можливості фактично здійснювати господарську діяльність, а саме реєструвати податкові накладні та здійснювати господарські операції.

Внаслідок накладення арешту на електронний рахунок суб`єкта господарювання у системі електронного адміністрування відбувається блокування господарської діяльності суб`єкта господарювання вцілому.

Викладене дає підстави для висновку, що підприємство не має права власності на суму ліміту податку на додану вартість, оскільки останнє за своє суттю не є грошовими коштами підприємства, що перебувають у його власності та фактичному розпорядженні, оскільки перерахування коштів з електронного рахунку платника ПДВ здійснюється на підставі реєстрів платників ПДВ, який автоматично формується ДФС та надсилається Казначейству.

Наведений висновок підтверджує також п. 20 Порядку, у силу якого Казначейство перераховує суми податку до бюджету з електронних рахунків платника податку. Зазначене свідчить, що відкриття рахунку та розпорядження ним здійснюється не суб`єктом господарювання, що спростовує твердження сторони обвинувачення щодо права власності підприємства на такий електронний рахунок.
У той же час, згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Водночас, як встановлено вище, реєстраційний ліміт не є майном платника податку, об`єктом матеріального світу, а виступає лише віртуальним значенням, яке обчислюється за формулою, передбаченою ст. 200.1 ПК, та на яке платник податку лише має право реєструвати податкові накладні.
Таким чином, сума ліміту податку на додану вартість в системі електронного адміністрування ПДВ не є майном у розумінні ст. 170 КПК, має нематеріальне вираження, що унеможливлює накладення на такий об`єкт арешту, оскільки позитивне вирішення питання щодо застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження має наслідком блокування діяльності відповідного підприємства.

Отже, арешт на суму ліміту податку на додану вартість в системі електронного адміністрування ПДВ накладений необґрунтовано, що має наслідком його скасування.

Наведене вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі відповідного такого суб`єкта господарювання.

Таким чином, клопотання представника ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» щодо скасування арешту майна від 18.06.2018 підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна»задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою від 18.06.2018 слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/22466/18, провадження № 1-кс/761/15182/2018) у кримінальному провадженні № 320 171 001 100 000 90 на суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в ДФС України, що належить ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1