Провадження № 1-кп/200/133/18
Справа № 200/5374/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

та ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро кримінальне провадження №0000026, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-19.10.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, -

у скоєнні кримінальних правопорушень за ч.2 ст.190, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2017 року приблизно о 10 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 маючи умисел на шахрайство, спрямований на заволодіння чужим майном, що належить раніше знайомій йому потерпілій ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, повторно, шляхом зловживання довірою потерпілої, прибув до приміщення інтернет-центру «В мережі», яке розташоване в буд.10 по вул.Воскресенській у м.Дніпро та підійшов до потерпілої ОСОБА_8 .
Перебуваючи у вищевказаному приміщенні інтернет-центру «В мережі» ОСОБА_7 , вчиняючи злочин повторно, з корисливих мотивів, використовуючи довірливі відносини з раніше знайомою потерпілою та надуманий привід, з метою заволодіння чужим майном, попросив у потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон «Asus Zenfon 2 Laser» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_2 , вартістю 4026 гривень, заздалегідь не маючи намір повертати його ОСОБА_8 , на що остання, будучи введена в оману злочинними діями ОСОБА_7 і впевнена в повернені свого майна, передала вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_7 , який, взяв мобільний телефон, тим самим неправомірно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілої, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, вчиняючи злочин повторно, з вищевказаним чужим майном - мобільним телефоном «Asus Zenfon 2 Laser» з місця скоєння злочину зник, розпорядившись майном потерпілої на власний розсуд, спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 4026 гривень.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.

Того ж дня, 04.01.2017 року приблизно о 20 годин 57 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння біля кафе «Балтика», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Центральна, 1, у ході сварки, раптово виниклої на ґрунті особистих неприязних стосунків з раніше незнайомим ОСОБА_9 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, спрямований на протиправне спричинення смерті іншій людині, наніс потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів руками в область голови. Від завданих ударів ОСОБА_9 впав на землю.
Після чого, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій, продовжуючи свою злочину діяльність, бажаючи спричинити смерть потерпілому, дістав ніж, який носив та зберігав при собі у верхньому одязі і який останній визнав знаряддям злочину, наніс ним не менше 15-ти ударів в область шиї, передньої та задньої частини тулубу та ніг лежачого на землі потерпілого ОСОБА_9 . Після нанесення потерпілому вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник.
У результаті умисних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді:
-двох відкритих проникаючих ножових спинномозкових поранень без ушкодження спинного мозку, які розпочинаються ранами на задній поверхні шиї в середній третині, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно- жирової клітковини, далі проникають в спинномозковий канал, з явищами пневмоцефалії (базальних цистерн та спинномозкового каналу) та супроводжувались ліквореєю, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
-проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по задньо-паховій лінії в проекції 3-го міжребір`я, далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно- жирової клітковини, далі проникає в ліву плевральну порожнину, з явищами лівостороннього пневмотораксу, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
-проникаючого колото-різаного таракоабдомінального поранення, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції 8-го міжребір`я (на відстані 121 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 6 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, далі проникає у праву плевральну порожнину, з явищами правостороннього гемотораксу, з послідуючим ушкодженням правого куполу діафрагми, проникає в черевну порожнину з подальшим ушкодженням печінки та діафрагмальній поверхні, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
- двох різаних поранень на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, з розвитком в посттравматичному періоді невропатії правого малогомілкового нерву, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);
-непроникаючого різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною в надплічній області; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною в надлопатковій області, далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри,підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах;
-двох непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч, які розпочинаються ранами в проекції тіла лівої лопатки, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах; непроникаючого колото-різаного поранення черева праворуч, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції правого підребер`я (на відстані 141 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 5,5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), яке переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах черева праворуч;
-трьох колото-різаних поранень правого стегна, які розпочинаються ранами на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні правого стегна у верхній та нижній третині, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах стегна; колото-різаного поранення у нижньо-зовнішньому квадраті правої сідниці, яке переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах сідниці; колото-різаного поранення на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині; поверхневого різаного поранення на передній поверхні правої гомілки у нижній третині;
-семи колотих поранень на передній поверхні правої гомілки в середній та нижній третині. Всі вищевказані тілесні ушкодження (як кожне окремо) - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Таким чином ОСОБА_7 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не зміг його закінчити з причин, які не залежать від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_9 був доставлений до лікарні, де йому була надана своєчасна і кваліфікована медична допомога, що запобігла смерті потерпілого.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися в закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 04.01.2017 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на вулиці біля кафе «Балтика», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Центральна, 1, де в цей же час у нього виник злочинний намір на відкрите заволодіння чужим майном, а саме: мобільним телефоном «Samsung В-5722» ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 450 гривень, який належить ОСОБА_10 .
Того ж дня, тобто 04.01.2017 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який тримав свій телефон у руці, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, з корисливих мотивів, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з метою подавити опір потерпілого, наніс ОСОБА_10 один удар ногою в область голови та один удар рукою в область голови потерпілого, після чого ОСОБА_10 впав, вронивши свій мобільний телефон «Samsung В-5722», яким одразу ж заволодів ОСОБА_7 .
Після чого, ОСОБА_7 , подавив таким чином волю потерпілого ОСОБА_10 до опору, діючи відкрито, повторно, заволодівши та утримуючи при собі викрадений телефон «Samsung В-5722», з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 450 гривень.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.

За епізодом скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України:

Показами обвинуваченого ОСОБА_7 , який провину у вчиненні даного злочину визнав повністю та пояснив, що потерпілу ОСОБА_8 знає приблизно рік, відносини товариські. Немає підстав її обмовляти.
04.01.2017 року десь о 08.30 год. він зустрів товариша свого батька ОСОБА_12 , який йому повідомив про смерть батька, що пройшло вже дев`ять днів. З батьком він зв`язок не підтримував. Після чого він направився до інтернет-центру, розташованого по вул.Воскресенській, 10 в м.Дніпро, де працювала потерпіла ОСОБА_8 , щоб зайняти в неї грошей. Однак, в неї грошей не виявилось. Тоді він попрохав у ОСОБА_8 мобільний телефон, й остання довіряючи йому, передала свій мобільний телефон «Asus». Здійснивши дзвінок, він повернув телефон. Потім, вирішив заволодіти її телефон, заклавши до ломбару, скориставшись її довірою. Він ще раз попрохав у потерпілої телефон, вона передала йому телефон. Перебуваючи в приміщення інтернет центру, став дзвонити з телефону потерпілої, щоб викликати таксі, а потім утримуючи телефон, начебто для здійснення дзвінка, покинув приміщення інтернет-центру, після чого направився до пр.Ім.Газети «Правди», де заклав телефон до ломбарду за 2300 гривень, гроші витратив на власні потреби.
В своєному щиросередно розкаявся.
Потерпілій ОСОБА_8 його рідні повернули грошові кошти за мобільний телефон.

Показами потерпілої ОСОБА_8 , яка в суді пояснила про те, що з обвинуваченим ОСОБА_7 познайомилась у грудні 2016 року, стосунки товариські, конфліктів не виникало, а тому немає підстав його обмовляти.
Станом на 04.01.2017 року, вона працювала в інтернет центрі «В мережі», розташованому по вул.Воскресенській, 10 в м.Дніпро. 04.01.2017 року десь о 10.00 год. до інтернет-центру прийшов ОСОБА_7 та попрохав у неї мобільний телефон, щоб зателефонувати брату. Вона, довіряючи йому, передала ОСОБА_7 свій телефон марки «Asus» червоного кольору з прозорим чохлом, той подзвонив один раз по гучному зв`язку та повернув їй телефон. Потім, ОСОБА_7 ще раз попрохав в неї телефон, вона дозволила та поклала телефон біля віконця. ОСОБА_7 взяв її телефон, розмовляючи ходив з ним по залу, а потім взагалі пішов з її телефоном. Про це вона зрозуміла, коли зачинилися двері до залу. Після чого вона стала телефонувати на свій телефон, дзвінок скидали, а потім телефон був вимкнений. Після чого вона звернулася до райвідділку із заявою.
Підтвердила, що вартість телефону склала 4 026 гривень.
Впевнена, що телефон забрав саме ОСОБА_7 , так як інша особа, що була в приміщені зали інтернет центру, не просила у неї її телефон, щоб зателефонувати.
В ході досудового розслідування мобільний телефон їй обвинувачений не повернув однак претензій матеріального та морального характеру до нього вона не має, оскільки збитки їй повністю відшкодовані.

А також дослідженими письмовими доказами по справі:

Копією інформації щодо назви та ІМЕІ даних мобільного телефону «Asus Zenfon 2 Laser» ( том 1 а.с.13).

Договором про надання фінансового кредиту під заставу №37.314/0 від 04.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 надав під заставу 04.01.2017 року мобільний телефон «Asus», за що отримав 2300 грн. ( том 1 а.с.19).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.01.2017 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала саме ОСОБА_7 як особу, яка 04.01.2017 року заволоділа її мобільним телефоном (том 1 а.с.20-24).

Висновком судово-товарознавчої експертизи №891 від 23.03.2017 року, згідно до якого ринкова вартість, з урахуванням зносу, станом на 04.01.2017 року, а саме мобільного телефону «Asus Zenfone 2 Laser» складає 4 026, 00 гривень ( том 2 а.с.24-28).

За епізодом скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.186 КК України:

Показами потерпілого ОСОБА_9 , який в суді пояснив, що до 04.01.2017 року обвинуваченого ОСОБА_7 він не знав, ніяких стосунків з ним не підтримував, а тому не має підстав його обмовляти. З потерпілим ОСОБА_10 знайомий п`ятнадцять років, відносити дружні.
04.01.2017 року після роботи, десь о 18.00 год. разом з ОСОБА_10 вирішили зайти до кафе «Балтика», розташованого по вул.Центральній, 1 в м.Дніпро. На цей момент він з ОСОБА_10 вже випили приблизно 150 г горілки. В цьому кафе за столиком справа, перебував хлопець, як потім дізнався ОСОБА_7 з якимсь чоловіком, та повар. ОСОБА_7 одразу став чіплятися до ОСОБА_10 , однак останній не реагував та направився до барної стійки робити замовлення. Після чого ОСОБА_7 став чіплятися до нього словесно, з нецензурними висловами на його адресу та ОСОБА_10 . З якої причини ОСОБА_7 до них чіплявся та висловлювався нецензурно, він не знає. Після чого ОСОБА_7 запропонував йому вийти на вулицю, він добровільно вийшов, де він намагався з`ясувати підставу такої поведінки ОСОБА_7 , однак той вів себе зухвало, агресивно, виражався нецензурно, смикав за одяг, пред`являв якісь незрозумілі вимоги, внаслідок чого в них виник конфлікт.
ОСОБА_7 дійсно говорив йому, що дев`ять днів назад помер його батько, однак він не ображав його з цього приводу. Оскільки ця розмова ні до чого не приводила, він вирішив її закінчити, став розвертатись, щоб залишити це місце і в цей момент ОСОБА_7 першим вдарив його рукою, в область голови, живота та шиї, потім ще 2-3 рази вдарив його, він впав на лівий бік, й обвинувачений опинився за його спиною . Після чого обвинувачений продовжував наносити йому удари, починаючи з ніг до шиї, від чого він втратив свідомість. Прийшов в свідомість 05.01.2017 року вже в лікарні. Не пам`ятає, щоб наносив удари ОСОБА_7 у відповідь.
Зазначив, що всі удари йому були нанесені з однієї сторони, й розумів, що їх наніс саме ОСОБА_7 . Вважає, що своїми діями та поведінкою не ображав обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вказав, що у нього в руках під час конфлікту з обвинуваченим, ніяких предметів не було. Також, не бачив таких предметів, в тому числі і ножа, однак після його ударів, в нього виявлені численні коло- різані поранення, яких до цих подій не було. У його товариша ОСОБА_10 не було ніяких колючо-ріжучих предметів.
Дуже добре запам`ятав обличчя та вигляд ОСОБА_7 , а тому слідчому під час допиту описав його зріст та зовнішні особливості.
Покази свідка ОСОБА_13 не підтвердив та вказав, що даного свідка не було на місці злочину.

Показами потерпілого ОСОБА_10 , який з приводу обставин даного злочину пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_7 до подій 04.01.2017 року не знав. Потерпілий ОСОБА_9 - його товариш.
04.01.2017 року він та ОСОБА_9 працювали, після чого в кафе випили по 100 г горілки. Після чого, десь о 21.00 год. направилися до центру міста, де зайшли до кафе «Балтика», розташованого по АДРЕСА_2 .
За столиком біля входу до вказаного кафе, сидів незнайомий їм хлопець, як потім дізнався обвинувачений ОСОБА_7 , який був агресивний, та одразу ж став пред`являти їм претензії. Він почув від ОСОБА_7 пропозицію вийти та поговорити на вулицю, однак проігнорував це, та пішов далі до барної стійки, оформити замовлення. В цей момент ОСОБА_9 відійшов від нього. Через деякий час він звернув увагу, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 взагалі в залі кафе відсутні. Він ще почекав деякий час, а потім вирішив вийти на вулицю покликати ОСОБА_9 . Коли вийшов на вулицю побачив ОСОБА_9 , котрий лежав на боку, головою в напрямку до кафе, на проїзній частині на землі, й підійшовши до нього, в ногах побачив калюжу крові, а курточка його була завернута на голові. Він зрозумів, що ОСОБА_9 побив саме ОСОБА_7 , так як у нього були до них необґрунтовані претензії. Він намагався привести ОСОБА_9 до тями, однак той не реагував, стогнав. Далі він став дзвонити, щоб викликати швидку допомогу, однак в цей момент в його напрямку йшов ОСОБА_7 та щось говорив йому, що саме, не пам`ятає, після чого підійшов до нього, та відразу два рази ударив його рукою та ногою в область голови одночасно, після чого він впав, свідомості не втрачав, а телефон впав. Потім, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння, подальші події пам`ятає погано, а тому впевнено вказати, хто саме забрав його телефон, не може. Однак, свого мобільного телефону він не знайшов, направився до людей, щоб ті викликали швидку допомогу, таксисти відмовилися це робити, й дійшовши до Центрального універмагу він зустрів працівників охорони, які викликали швидку. Коли повернувся до ОСОБА_9 , там вже були співробітники поліції, які намагалися надати першу допомогу ОСОБА_9 , а потім під`їхала карета швидкої допомоги.
Покази свідка ОСОБА_13 не підтвердив та вказав, що даного свідка не було на місці злочину. Також вказав, що свідок ОСОБА_14 не спричиняв йому тілесних ушкоджень, й не забирав телефон.
Крім того, вважає, що своїми діями та поведінкою не ображав обвинуваченого ОСОБА_7 .

Показами свідка ОСОБА_15 , яка в суді пояснила про те, що обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не знає.
04.01.2017 року ввечері, вона вийшла на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , та побачила, як з розташованого там кафе вийшов хлопець, як потім дізналася в ході слідства ОСОБА_7 , який гучно сварився, а коли вона звернулась до нього, вибачився. Потім він їй повідомив, що в кафе його образив чоловік та він чекає його, щоб розібратися. Після того, як вийшов чоловік та підійшов до ОСОБА_7 , звернула увагу, що той був в стані сп`яніння та на його обличчі була усмішка, після чого ОСОБА_7 з ним відійшов. Вона перебувала від них на відстані 5-ти метрів. Потім вона побачила, як ОСОБА_7 першим вдарив цього чоловіка, від чого той упав, а ОСОБА_7 далі став бити його по тілу. Чим саме ОСОБА_7 спричиняв ці удари, вона не бачила, однак по тілу він наносив такі удари, ніби тикаючи по тілу чоловікові багато разів. Весь цей час чоловік, що впав, лежав на землі. Після чого вона підбігла до ОСОБА_7 , але одразу вийшов ще один чоловік з кафе та відштовхнув ОСОБА_7 , а потім підбіг до чоловіка, який лежав на землі, намагався привести його до тями, розвернути його, так як той лежав на боку, спиною до кафе, але під ним була велика калюжа крові, на що вона сказала йому викликати швидку допомогу. Після чого вона пішла, бачила, як ОСОБА_7 пішов в напрямку ТЦ «Пассаж», щось казав навздогін, але потім повернувся, сказав їй, що ніби щось забув. Вона пішла додому і що було далі, вона не бачила.
Підтвердила, що слідчий в ході впізнання, пред`являв їй 3-4 фотографії, серед яких вона впевнено впізнала ОСОБА_7 .
Вказала, що потерпілий у відповідь ніяких ударів обвинуваченому ОСОБА_7 не наносив та нічого не казав.

Показами свідка ОСОБА_13 , яка в суді пояснила, що потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 вона бачила кафе «Балтика», які є його відвідувачами. Вона в кафе працює продавцем.
04.01.2017 року десь о 20.00 год. до кафе прийшов ОСОБА_7 з хлопцем, й через хвилин п`ятнадцять прийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ОСОБА_9 був п`яний й став чіплятися до ОСОБА_7 , на що останній запитав, чого той чіпляється до нього, й ОСОБА_9 грубо відповів ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 вийти на вулицю розібратися. Потім вона побачила у ОСОБА_7 ніж, підійшла до нього та попрохала цього не робити, після чого ОСОБА_7 сів та заспокоївся. В цей час, ОСОБА_10 сидів за столом та їв, не реагував на поведінку ОСОБА_9 .
Через деякий час, ОСОБА_9 знову став чіплятися до ОСОБА_7 , Той запропонував потерпілому вийти на вулицю, розібратися. Після чого останній вийшов з ОСОБА_9 на вулицю. Потім, через деякий час, на вулицю вийшла вона з ще одним продавцем, й перебувала від ОСОБА_16 з ОСОБА_9 на відстані 3-4 метри. Вона бачила, як ОСОБА_7 ударив ОСОБА_9 по спині разів сім, від чого той упав. Точну кількість ударів вказати не може. Не бачила, щоб ОСОБА_7 відтягували від ОСОБА_9 . Чому ОСОБА_7 перестав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_9 , їй невідомо, однак вважає, що він міг спричиняти удари і далі.
Потім зі свого телефону вона викликала швидку допомогу. ОСОБА_7 пішов після цього в напрямку ТЦ «Пассаж», й більше вона його не бачила.
Не бачила, щоб ОСОБА_9 бив обвинуваченого.

Показами свідка ОСОБА_14 , який у суді пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_7 знає з зими 2016 року, стосунки товариські. Потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 бачив лише один раз. Свідка ОСОБА_13 знає сім років, стосунки робочі Немає підстав обмовляти цих осіб.
04.01.2017 року десь о 20.00 год, він прийшов в кафе «Балтика» по АДРЕСА_2 . Через деякий час до кафе прийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вже були в стані алкогольного сп`яніння та стали чіплятися до ОСОБА_7 , який сидів з ним за одним столиком. Він попрохав, щоб ОСОБА_9 від них пішов, прохав ОСОБА_10 забрати свого товариша, й через неодноразові наполягання , між ними виник конфлікт. ОСОБА_17 стала прохати їх покинути приміщення кафе, однак ОСОБА_9 та ОСОБА_10 цього не зробили. Після чого ОСОБА_9 вийшов на вулицю, за ним пішов ОСОБА_7 , а потім і він. Вийшовши, він побачив, як ОСОБА_7 декілька раз кулаком вдарив ОСОБА_9 , в яку область, не пам`ятає.
Коли на вулицю вийшов ОСОБА_18 , ОСОБА_7 перестав бити ОСОБА_9 .
Вказав, що він не забирав телефон у потерпілого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_10 не бив. Мобільний телефон марки «Samsung» дав йому ОСОБА_7 в маршрутному таксі, щоб він здав його до ломбарду, де останній взяв цей телефон, йому невідомо. В подальшому, цей телефон був закладений в ломбарді, розташованому на площі Островського в м.Дніпро.
Не підтримав покази свідка ОСОБА_13 , не може пояснити, чому остання вказує саме на нього, як особу, що наносила удари потерпілому ОСОБА_10 та заволоділа телефоном.
Уточнив, що ОСОБА_7 сказав йому, що ОСОБА_9 напав на нього з ножем. Також підтвердив, що у ОСОБА_10 дійсно випав мобільний телефон.

А також дослідженими письмовими доказами:

Протоколом огляду від 04.01.2017 року, відповідно до якого, предметом огляду є ділянка місцевості, розташована біля будинку №1 по вул.Центральній в м.Дніпро, на якому виявлена пляма бурого кольору невірної форми, розміром приблизно 10х180 см., фрагмент якого вилучено на ватний тампон. В безпосередній близькості від будинку №1, виявлено та вилучено дві скляні пляшки об`ємом 0,5л з-під пива «Жигулі», пластикова пляшка об`ємом 1 л з-під слабоалкогольного напою «Somersby», один флакон ( том 1 а.с.35-38), що визнані речовим доказом ( том 2 а.с.45-47).

Протоколом огляду від 04.01.2017 року, відповідно до якого, предметом огляду є речі потерпілого ОСОБА_9 , видані для огляду в лікарні ім.Мечникова, а саме: куртка чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, в`язана сіра з чорним кофтина зі слідами речовини бурого кольору, що має порізи, джини синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, що має порізи, футболка чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору та порізами, труси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору та порізами, носки чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, черевики зі слідами бурого кольору, що визнані речовим доказом ( том 2 а.с.45-47).
Також, оглянутий мобільний телефон марки «Престижіо» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою оператора «МТС». На момент огляду екран телефону розбитий та має сліди речовини бурого кольору. Оглянуто два набори лезвій, магнітний ключ ( том 1 а.с.39-40).

Медичними довідками ОСОБА_9 та його діагнозу від 04.01.2017 року ( а.с.41-42).

Протоколом огляду від 11.01.2017 року, відповідно до якого об`єктом огляду є добровільно видані ОСОБА_19 особисті речі - одяг ОСОБА_7 ( том 1 а.с.130-132).

Висновком судово-медичної експертизи № 138е від 18.01.2017 року, відповідно до якого, при огляду ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень на голові, обличчі, тулубі та кінцівках не виявлено ( том 1 а.с.157-159).

Висновком експерта №359 від 15.03.2017 року, відповідно до якого, кров ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти -В, за ізосерологічною системою АВ0 (том 1 а.с.234-235).

Висновком експерта №360 від 22.03.2017 року, відповідно до якого, кров ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. При подальшому дослідженні його крові виявлений супутній антиген Н.
На доставленому на дослідженні ватному тампоні, вилученому при огляді місця події, знайдена кров людини.
При серологічному дослідженні даного сліду встановлена група крові А з ізогемаглютиніном анти- В, супутнім антигеном Н. Одержаний результат дослідження не виключає можливості походження даного сліду крові на ватному тампоні від потерпілого ОСОБА_9 , група крові якого співпадає з встановленою групою крові на ватному тампоні.
Також, в даному сліді, не виключено і можливість змішення крові осіб з виявленими антигенами, тобто, в даному сліді не виключена можливість змішення крові групи А з ізогемаглютиніном анти- В, супутнім антигеном Н або без нього і крові групи 0 з ізогемаглютинінами анти -А і анти -В, основним групоспецифіним антигеном якої є антиген Н ( том 1 а.с.220-222).

Висновком експерта № 361 від 24.03.2017 року, відповідно до якого на доставленій для дослідження кофті темно-синього кольору, яка належить ОСОБА_7 , знайдена кров людини.
При серологічному дослідженні даних слідів виявлений антиген А, що не виключає можливості походження слідів крові на кофті від особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти -В, з вмістом супутнього антигену Н або без нього. Одержаний результат дослідження не виключає можливості походження слідів крові на кофті темного синього кольору, яка належить ОСОБА_7 , від потерпілого ОСОБА_9 , основним групоспецифічним антигеном крові якого є виявлений антиген А ( том 1 а.с.226-228).

Протоколом слідчого експерименту від 14.03.2017 року з фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 , при залученні спеціаліста ОСОБА_20 , в ході якого потерпілий розповів про обставини та показав механізм завдання йому тілесних ушкоджень ( том 1 а.с.238-242).

Висновком судово-медичної експертизи №836е від 23.03.2017 року, згідно до якого, у ОСОБА_9 за даними медичної документації та при огляді виявлені тілесні ушкодження у вигляді: численних проникаючих та непроникаючих колото-різаних, різаних та колотих поранень шиї, тулуба і правої нижньої кінцівки:
-2-х відкритих проникаючих ножових спинномозкових поранень без ушкодження спинного мозку, які розпочинаються ранами на задній поверхні шиї в середній третині, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно- жирової клітковини, далі проникають в спинномозковий канал, з явищами пневмоцефалії (базальних цистерн та спинномозкового каналу) та супроводжувались ліквореєю, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
-проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по задньо-паховій лінії в проекції 3-го міжребір`я, далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно- жирової клітковини, далі проникає в ліву плевральну порожнину, з явищами лівостороннього пневмотораксу, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
-проникаючого колото-різаного таракоабдомінального поранення, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції 8-го міжребір`я (на відстані 121 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 6 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, далі проникає у праву плевральну порожнину, з явищами правостороннього гемотораксу, з послідуючим ушкодженням правого куполу діафрагми, проникає в черевну порожнину з подальшим ушкодженням печінки та діафрагмальній поверхні, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
-2-х різаних поранень на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, з розвитком в посттравматичному періоді невропатії правого малогомілкового нерву, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);
-непроникаючого різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною в надплічній області; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною в надлопатковій області, далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри,підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах; 2-х непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч, які розпочинаються ранами в проекції тіла лівої лопатки, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах; непроникаючого колото-різаного поранення черева праворуч, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції правого підребер`я (на відстані 141 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 5,5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), яке переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах черева праворуч; 3-х колото-різаних поранень правого стегна, які розпочинаються ранами на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні правого стегна у верхній та нижній третині, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах стегна; колото-різаного поранення у нижньо-зовнішньому квадраті правої сідниці, яке переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах сідниці; колото-різаного поранення на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині; поверхневого різаного поранення на передній поверхні правої гомілки у нижній третині; 7-ми колотих поранень на передній поверхні правої гомілки в середній та нижній третині. Всі вищевказані тілесні ушкодження (як кожне окремо) - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що всі вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ОКЛМ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.
Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених у нього тілесних ушкоджень у вигляді: численних проникаючих та непроникаючих колото- різаних, різаних та колотих поранень шиї, тулуба і правої нижньої кінцівки, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 24-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, що діяв (діяли) в область задньої поверхні шиї, грудної клітини праворуч та ліворуч, передньої поверхні черева та правої нижньої кінцівки, що підтверджується характером ран та наявністю раньових каналів.
Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи не суперечать механізму на який вказує ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту, тобто від численних механічних дій (ударів) гострого предмету в область черева, шиї, грудної клітини та правої нижньої кінцівки ( том 1 а.с.233-251).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 за даними фотознімками впізнав особу на фото №4, котра 04.01.2017 року приблизно о 21.00 год. біля кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, на ґрунті виниклих неприязних відносин нанесла йому тілесні ушкодження ( том 2 а.с. 8-9). Відповідно довідки ( том 2 а.с.10), впізнано особою є ОСОБА_7 .

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 за даними фотознімками впізнала особу на фото №1, котра 04.01.2017 року приблизно о 21.00 год. знаходилась в приміщенні кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, та у якої в руках під час конфлікту вона бачила предмет, схожий на ніж ( том 2 а.с. 11-12). Відповідно довідки ( том 2 а.с.12), впізнано особою є ОСОБА_7 .

Висновком судово-психіатричного експерта №65 від 14.03.2017 року, відповідно до якогоОСОБА_7 в період часу, який відноситься до скоєння інкримінованого йому злочину, хронічним душевними захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом, не страждав.

За своїм психічним станом під час інкримінованого йому діяння, він міг віддавати звіт своїм діям (бездіям) та керувати ними.
На теперішній час ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями також не страждає.
За своїм психічним станом на теперішній час він може віддавати звіт своїм діям (бездіям) та керувати ними.
В застосування примусових заходів медичного характеру не потребує ( том 2 а.с.17-19).

Протоколом перегляду відеозапису спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 від 24.03.2017 року, проведеного за участю ОСОБА_9 ( том 2 а.с. 29-30). Даний відеозапис визнаний речовим доказом ( том 1 а.с.51)
Протоколом перегляду відеозапису від 24.03.2017 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 ( том 2 а.с. 31-32). Даний відеозапис визнаний речовим доказом ( том 1 а.с.51) та відтвореним під час судового розгляду.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 за даними фотознімками впізнала особу на фото №3, котра 04.01.2017 року приблизно о 21.00 год. біля кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, наносила тілесні ушкодження предметом схожим на ніж невідомому чоловіку (том 2 а.с. 42-43). Відповідно довідки ( том 2 а.с.44), впізнано особою є ОСОБА_7 .

А також дослідженими письмовими доказами за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України:

Товарним чеком щодо вартості мобільного телефону «Samsung B-5722» ( том 1 а.с.176).

Договором про надання фінансового кредиту під заставу №35.4002/0 від 04.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_14 здав до ломбарду, розташованого на площі Вокзальній, 1 в м.Дніпро - мобільний телефон «Samsung 5722» ( том 1 а.с.178).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.01.2017 року з фототаблицею, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_10 впізнав особу під №1, котра 04.01.2017 року з 20.00 год. до 21.00 год. біля кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, наніс йому удар в обличчя ( том 1 а.с.179-182).

Висновком судово-товарознавчої експертизи №891 від 23.03.2017 року, згідно до якого ринкова вартість, з урахуванням зносу, станом на 04.01.2017 року, а саме мобільного телефону «Samsung 5722» складає 450 гривень ( том 2 а.с.24-28).

Суд вважає вину ОСОБА_7 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.186 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищевказані докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_7 провину у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.186 КК України не визнав та пояснив наступне.

Потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 він до подій 04.01.2017 року не знав, ніяких стосунків з ними не підтримував.
04.01.2017 року не вживав алкогольних напоїв, наркотичних засобів та лікарських препаратів.
04.01.2017 року він прийшов до кафе «Балтика», розташованого по АДРЕСА_2 , куди його запросив ОСОБА_14 , щоб зустрітися з малознайомим товаришем, ніби на ім`я ОСОБА_22 , оскільки останній винен був йому гроші в сумі 100 грн., які він йому дав 01 січня. З цим ОСОБА_22 він був знайомий 5 днів, познайомилися біля ТЦ «Мост-Сіті», де ОСОБА_22 працював паркульваником. В кафе крім них був ще чоловік.
В той день, тобто 04.01.2017 року, зі смерті його батька пройшло дев`ять днів.

Після зустрічі з ОСОБА_22 , й в той час, як він вирішив вже йти з кафе, туди зайшли два хлопця, як потім виявилося ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були в стані алкогольного сп`яніння, які стали нецензурно висловлюватися на його адресу, ображали, штовхали його, та наполягати, щоб він пересів за інший столик, в результаті чого між ними виник конфлікт. Він їм сказав, що у нього траур, щоб вони його не зачіпали, після чого між ними ще з новою силою зав`язався конфлікт, й вони намагалися вивести його на вулицю. Продавці, власник кафе, заспокоїли його та попросили припинити та « не в`язуватись» у конфлікт.
Потім, він хотів вийти з кафе, щоб припинити конфлікт, але ОСОБА_10 не випускав його, стоячи на виході, говорив, щоб він не йшов, так як приїдуть люди, які розберуться в їх конфлікті. Однак, він все ж таки пішов з кафе, не розрахувавшись за замовлення, яке їм не принесли. Вийшовши з кафе, зустрів біля нього жінку, з якою зав`язалась розмова. Після чого вийшов на вулицю і ОСОБА_9 , це було десь о 21.00 год. Він до нього підійшов та попрохав його вибачитись, однак той відмовився, вдарив його, а потім він його вдарив в обличчя кулаком, від чого ОСОБА_9 впав на землю, на бік, намагався встати і щось достати з карману. Після чого він став бити його ножем, який був у нього при собі в спортивній кофті для самозахисту. Бив ножем в область ніг та спини, але скільки разів бив, не пам`ятає. Удари наносив у задні ділянки тіла ОСОБА_9 . Всіх обставин конфлікту не пам`ятає, в той момент був неврівноваженим, оскільки дізнався про смерть батька. Не пам`ятає, чому перестав спричиняти удари ОСОБА_9 , не пам`ятає, чи говорив йому щось ОСОБА_9 на його удари. Він не переставав його бити, оскільки був розлючений. Зупинився бити ОСОБА_9 , коли став розуміти, що він робить. Після чого він вибіг на проспект, щоб попрохати людей викликати швидку допомогу, так як його телефон був вимкнений. Потім повернувся до ОСОБА_9 , щоб поглянути на нього та з`ясувати, як той себе почуває та поспілкуватись з іншим потерпілим ОСОБА_10 . Повернувшись, побачив біля ОСОБА_9 потерпілого ОСОБА_10 , який розмовляв по телефону. Він підійшов до нього, попрохав викликати швидку допомогу, на що останній став казати, що вони мене знайдуть, викликая «бурну реакцію». Він ОСОБА_10 наніс удар ногою в обличчя, від чого ОСОБА_10 впав, його телефон впав поруч. Вдарив останнього щоб помститися за їх спровокований конфлікт. Телефон ОСОБА_10 не забирав, умислу на заволодіння телефоном ОСОБА_23 він н мав.
Потім вийшов з кафе його знайомий ОСОБА_22 , прізвища він не пам`ятає, він паркувальник, й вони поїхали на автомобілі до ж/м Сонячний. Потім, перебуваючи на пр.Воронцова він показав йому мобільний телефон. На його запитання, звідки телефон, той відповів, що підібрав його у ОСОБА_10 . ОСОБА_22 з телефоном він залишив на пр.Воронцова, після чого поїхав до товариша, що мешкає в районі ж/м Сонячний. В процесі слідства дізнався, що цей мобільний телефон закладено до ломбарду, розташованого на площі Островського.
Вказав, що ніж він викинув біля нічного клубу «Лабіринт». Смерті потерпілого ОСОБА_9 не бажав, хоча і розумів, що потерпілий може померти від спричинених ним травм.
Пояснив, що коли він сильно нервує, в нього трапляються прогалини в пам`яті. Дані симптоми у нього через травму голови. Він може забувати подію повністю або частково, що пов`язано з його емоційним станом. На обліку з цього приводу він не перебуває. Наносив удари ножем ОСОБА_9 оскільки був сильно ображений словами ОСОБА_9 .
В ході проведення судово-психіатричної експертизи, експерт спілкувався з ним поверхнево, опитала його хвилин за 10.

Вищевказані ствердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не причетності до інкримінованих правопорушень за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та за ч.2 ст.186 КК України, суд не може прийняти як доказ його не винуватості, бо вони спростовуються дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами щодо встановлених судом обставин скоєного кримінального правопорушення, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.15 КК України та діючого законодавства, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Як встановлено під час судового розгляду, про що стверджував потерпілий ОСОБА_9 , 04.01.2017 року перебуваючи в кафе «Балтика» по вул.Центральній, 1 в м.Дніпро разом з товаришем ОСОБА_10 , зустрів раніше незнайомого обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий став безпричинно чіплятися до них, виражався нецензурно, провокував конфлікт. А потім саме обвинувачений запропонував вийти з кафе розібратися. Після того, як він добровільно на пропозицію ОСОБА_7 вийшов на вулицю, вони там стали сваритися. Обвинувачений першим вдарив, а потім коли впав, продовжив наносити чисельні удари по тулубу, шиї, ногам, від яких він втратив свідомість.

В ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_9 вказав саме на ОСОБА_7 , котрий спричинив йому тілесні ушкодження ( том 1 а.с.8-10), про що підтвердив у суді та вказав, що добре запам`ятав обличчя та зовнішній вигляд ОСОБА_7 .

Дані покази потерпілого, у суді підтвердив потерпілий ОСОБА_10 , котрий вказував, що саме ОСОБА_7 04.01.2017 року в кафе «Балтика» чіплявся до нього та ОСОБА_9 . Обвинувачений поводився агресивно, пред`являв їм необгрунтовані претензії. А коли він не побачив в залі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , вийшов на вулицю, то побачив ОСОБА_9 на землі, який лежав на боку, в ногах у котрого було багато крові.

Свідок ОСОБА_15 в суді вказувала, що 04.01.2017 року біля кафе «Балтика» по вул.Центральній, 1 в м.Дніпро, побачила обвинуваченого і саме він їй повідомив про те, що чекає щоб розібратися чоловіка, який його образив в кафе . А коли ОСОБА_9 вийшов, обвинувачений першим вдарив потерпілого ОСОБА_9 , которий впав, а ОСОБА_16 , не зупиняючись продовжив наносити удари й вона підбігла до ОСОБА_16 , а потім з кафе вийшов ще чоловік і відштовхнув обвинуваченого. Потім ОСОБА_7 пішов, але відразу повернувся.
Під час досудового розслідування саме на фото обвинуваченого ОСОБА_7 , вказала свідок ОСОБА_15 й зазначила, що саме він спричиняв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 ( том 2 а.с.42-44).
Дані покази потерпілих та свідка ОСОБА_15 не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки вони послідовні, детальні та взаємозв`язані між собою, при цьому будь-які підстави для оговору обвинуваченого у вказаних осіб в ході судового розгляду не встановлено, оскільки останні не були знайомі між собою до подій 04 січня 2017 року.

Свідок ОСОБА_13 також вказала на те, що ОСОБА_7 першим наніс удари потерпілому ОСОБА_9 , даних обставин не заперечував й свідок ОСОБА_14 .

При цьому, свідок ОСОБА_13 також у суді підтвердила, що бачила в руках у ОСОБА_7 ніж. Про дані обставини свідок вказувала й в ході проведення впізнання ( том 2 а.с.11-12).

Вказані покази потерпілих, свідків щодо характеру та локалізації виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 , повністю узгоджуються із висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких, у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді численних проникаючих та непроникаючих колото-різаних, різаних та колотих поранень шиї, тулуба і правої нижньої кінцівки, що спричинені від не менш як 24-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область задньої поверхні шиї, грудної клітини праворуч та ліворуч, передньої поверхні черева та правої нижньої кінцівки, що підтверджується характером ран та наявністю раньових каналів.
Також узгоджуються з висновком судово- медичної експертизи, за яким механізм спричинених тілесних ушкоджень не суперечать механізму, на який вказував потерпілий ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту ( том 1 а.с.233-251).

Щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 саме обвинуваченим ОСОБА_7 , свідчить висновок проведеного експертного дослідження №361 від 24.03.2017 року ( том 1 а.с.226-228), відповідно до якого, на кофті темно-синього кольору, що була вилучена у свідка ОСОБА_19 та належить ОСОБА_7 , виявлена кров людини, що по результатам серологічного дослідження не виключає можливість походження даних слідів крові від потерпілого ОСОБА_9 .

Також дані обставини підтверджено відтвореним під судового розгляд відеозапису подій 04 січня 2018 року біля кафе «Балтика» 04.01.2017 року, в ході якого потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також обвинувачений в присутності свого захисника в суді впізнали себе на вказаному відео й не заперечували щодо зафіксованих подій на камері відеоспостереження.

Судом встановлено, що будь-якої реальної загрози для ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 не представляли, тілесних ушкоджень вони йому не спричиняли.
Про це свідчать не тільки покази потерпілих ОСОБА_9 ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 , а й висновок судово-медичного дослідження, відповідно до якого, у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні будь-які тілесні ушкоджень на голові, обличчі, тулубі та кінцівках ( том 1 а.с.157-159) й спростовує доводи обвинуваченого щодо нанесення ОСОБА_24 удару кулаком в обличчя.
Також ці обставини підтверджує переглянутий відеозапис подій від 04.01.2017 року біля кафе «Балтика», відтворений під час судового розгляду. Так, з даного відеозапису вбачається, як біля кафе очікує обвинувачений ОСОБА_7 , потім в 20.57.26 з кафе вийшов потерпілий ОСОБА_9 та підходить до ОСОБА_7 , вони розмовляють, при цьому потерпілий будь-яких ударів обвинуваченому не спричиняє, а ОСОБА_7 став наносити удари рукою по обличчю та тулубу ОСОБА_9 , від яких той падає на землю. Коли ОСОБА_9 перебуває на землі, ОСОБА_7 завдає йому удар ногою по обличчю, потім б`є рукою по різним частинам тулуба, тримаючи у руці якийсь предмет. Після чого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 ще один удар ногою в область голови, відійшов на деяку відстань та пішов від кафе. Після чого з відео вбачається, як з кафе вийшов ОСОБА_10 та підійшов до ОСОБА_9 , став його приводити того тями, а потім дістав телефон та став дзвонити. В цей момент ОСОБА_7 повертається до кафе, підходить до якогось чоловіка, а потім повертається до ОСОБА_10 , котрий в цей час розмовляв по телефону, й відразу наніс один удар ногою по обличчю ОСОБА_10 , а потім один удар рукою по обличчю ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю. Потім ОСОБА_25 нагнувся до потерпілого ОСОБА_10 , а потім зникає в невідомому напрямку. До потерпілого в цей час ніхто не підходить.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в суді не заперечував, що саме ним були спричинені ножові поранення потерпілому ОСОБА_9 , але вказав на відсутність умислу на спричинення смерті потерпілому.
При цьому, в результаті своїх злочинних дій обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичної експертизи заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді 2-х відкритих проникаючих ножових спинномозкових поранень без ушкодження спинного мозку, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з явищами лівостороннього пневмотораксу, проникаючого колото-різаного таракоабдомінального поранення, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а також2-х різаних поранень на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) та інші ушкодження - непроникаюче різане поранення грудної клітини праворуч, 2-х непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч, непроникаючого колото-різаного поранення черева, 3-х колото-різаних поранень правого стегна, колото-різаного поранення правої сідниці, колото-різаного поранення на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині; поверхневого різаного поранення на передній поверхні правої гомілки у нижній третині; 7-ми колотих поранень на передній поверхні правої гомілки в середній та нижній третині, які, в тому числі і кожне окремо - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

Встановлена в ході проведення судово-медичного дослідження кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень у вигляді числених проникаючих та непроникаючих коло-різаних, різаних та колотих поранень шиї, тулуба і правої нижньої кінцівки, могли бути спричинені не менш як від 24 механічних дій гострого предмету, яким могло бути і лезо ножа або інші предметі з аналогічними властивостями.
Нанесення цих тілесних ушкоджень передувала сварка з потерпілим, якого обвинувачений чекав на вулиці біля входу в кафе для з"ясування стосунків, що вказує на виниклі неприязнені стосунки, що загострило між ними конфлікт і стало поштовхом до насильства й підтверджує мотив скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 злочину на грунті саме раптово виниклих неприязних стосунків, а не протиправної, образливої поведінки потерпілих.

Аналізуючи вищенаведене, судом встановлено, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не представляли для обвинуваченого небезпеку, при цьому для вчинення злочину обвинувачений використав ніж, тобто знаряддя, що об`єктивно може спричинити смерть. Удари ножем завдавалися ним у життєво важливу ділянку тіла шиї, тулубу (спинномозкові поранення, колото-різані поранення грудної клітини ліворуч та праворуч), де розташовані життєво-важливі органи та артерії, а також ушкодження правої нижньої кінцівки потерпілого, під час яких потерпілий ОСОБА_9 опору не чинив. Після нанесення численних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , обвинувачений, будучи достеменно обізнаним, оскільки це загальновідомий факт, що при ушкодженні артерій, а також життєво-важливих органів в зоні проникаючих поранень, спостерігаючи сильну кровотечу з числених ран потерпілого, безсумнівно усвідомлював невідворотність настання смерті і небезпеку для життя потерпілого, оскільки вижити при таких ранах майже неможливо без своєчасної медичної допомоги, дій щодо надання допомоги потерпілому та вжиття заходів для виклику швидкої допомоги не здійснив, а залишив місце злочину ( про це підтвердила і свідок ОСОБА_15 ), розуміючи, що у такому стані потерпілий не зможе самостійно звернутися за допомогою й піти, і наслідком таких його дій стане смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Отже, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, вказують на склад злочину саме за ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України і свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть його смерть, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі, що тим самим спростовує доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу у обвинуваченого на скоєння даного злочину.

Попри те, що хоча ОСОБА_7 після завдання ним численних ножових поранень й припинив свої злочинні дії, то це не може беззаперечно свідчити про його добровільну відмову від замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 , оскільки він вчинив усі дії, які вважав за необхідне виконати для вбивства потерпілого, але смерть його не настала з наведених вище причин.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що обвинувачений добровільно відмовився від подальшого спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , хоча мав можливість продовжувати спричиняти тілесні ушкодження, колегія суддів вважає неспроможною, оскільки , діючи з прямим умислом на вбивство, на стадії закінченого замаху, обвинувачений ОСОБА_7 відмовився по суті не від заподіяння смерті потерпілому, а від повторення замаху на злочин, а сама поведінка обвинуваченого не носила характеру активних дій спрямованих щодо надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_9 й на запобігання злочинному наслідку, хоча мав на те всі умови, а тому не настав з незалежних від його волі причин.
Слід також вказати, коли обвинувачений повернувся до місця , де залишив ОСОБА_9 та побачив біля тіла потерпілого ОСОБА_10 , скоїв ще інший злочин.

Посилання захисника та обвинуваченого про перебування ОСОБА_7 в стані сильного душевного хвилювання внаслідок поведінки потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебуваючи в приміщенні кафе, завдали йому тяжких образ, що стосувались його особисто, зневажливо та образливо висловлювались з приводу смерті батька та провокували бійку, зроблені на припущеннях, та не ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, виходячи до діючого законодавства, виникнення стану сильного душевного хвилювання законодавець пов`язує з його раптовістю, викликаною протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого. При цьому, тяжка образа - умисне грубе приниження честі і гідності особи, зроблене в непристойній формі, або явно непристойна поведінка потерпілого, що особливо принижує честь і гідність суб"єкта.
Як встановлено під час судового розгляду, первісно сварка виникла в приміщенні кафе. При цьому, лише обвинувачений стверджував, що його ображали особисто та зневажливо і образливо висловлювались з приводу смерті батька. Потерпілі категорично заперечували факт образливих висловлювань або непристойної поведінки, казали, що це саме обвинувачений першим став до них чіплятись, провокував конфлікт, був агресивним, висловлювався нецензурно на їх адресу, пред"являв необгрунтовані вимоги, вимагаючи вийти на вулицю, розібратися. Допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 також нічого не повідомляли саме щодо образливих висловів на адресу обвинуваченого, в тому числі щодо смерті батька обвинуваченого, а казали, що потерпілий ОСОБА_9 лише грубо відповідав обвинуваченому, внаслідок чого між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт.
Як встановлено в судовому засіданні саме обвинувачений ОСОБА_7 першим вийшов на вулицю біля кафе для з"ясування стосунків, куди через деякий час вийшов потерпілий ОСОБА_9 . Подальші дії зумовлені лише поведінкою обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи вже зовні кафе "Балтика", мав реальну можливість запобігти подальшому конфлікту й залишити місце скоєння злочину, або викликати працівників поліції щодо запобігання розвитку подій, але дочекався, коли до нього вийде потерпілий ОСОБА_9 , а потім першим наніс йому удар, а потім і всі інші удари.
Про дані обставини повідомила свідок ОСОБА_15 і у суда відсутні підстави не довіряти даним показам, оскільки цей свідок раніше обвинуваченого не знала, бачила його вперше. Крім того, про ці обставини свідчить й відтворений під час судового розгляду відеозапис подій.
Доводи обвинуваченого про те, що він не мав наміру вбивати потерпілого, а лише захищав себе від образливої поведінки, й не усвідомлював, що відбувається, оскільки перебував в стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинуваченому тілесних ушкоджень спричинено не було, в той момент, коли він наносив удари ножем, в руках у потерпілого будь-яких предметів для нанесення тілесних ушкоджень, що могло становити небезпеку для обвинуваченого не було. Дані обставини прямо вказують про відсутність з його боку реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченому, який би міг обійтись при конфлікті без застосування ножа, в тому числі в разі необхідності міг застосувати інший спосіб захисту.
Також під час судового розгляду не встановлена раптовість виникнення стану сильного душевного хвилювання, що є обов"язковим елементом для таких дій.
Так, сильне душевне хвилювання - це таке сильне психічне напруження всіх сил людини, яке не може бути тривалим. Під час судового розгляду встановлено, що між подіями, які відбували в приміщення кафе, а потім біля кафе, де й вчинено злочин, пройшов тривалий час. Як вказувала свідок ОСОБА_13 в приміщенні кафе після першого з"ясування відносин між потерпілими та обвинуваченим, ОСОБА_7 продемонстрував ніж, але на її прохання, заспокоївся й присів до столика. Потім вони знову почали спілкуватися, з"ясовувати відносини, на що обвинувачений сказав потерпілому вийти на вулицю та розібратись. Перший вийшов обвинувачений, а через деякий час потерпілий ОСОБА_9 . Саме обвинувачений чекав потерпілого і саме він став наносити удари потерпілому спочатку кулаком, а потім ножем.
При цьому, обвинуваченого ніхто не утримував та потерпілий його не переслідував, тобто, ОСОБА_7 , маючи реальну можливість закінчити інцидент, що виник між ним і потерпілими, продовжив здійснювати дії спрямовані на продовження конфлікту, наніс удари в область обличчя, тулубу ОСОБА_9 , й коли останній впав та втратив свідомість, обвинувачений не зупинився, і продовжив наносити тілесні ушкодження потерпілому, в тому числі і ножем, переслідуючи одну лише мету - позбавити життя потерпілого ОСОБА_9 .
Вищезазначені обставини, свідчать про відсутність раптовості, негайного виникнення наміру спричинити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , а тривалий час, який пройшов між цими подіями, можливість обвинуваченого залишити місце події, скористувавшись тим, що він вийшов з приміщення кафе, свідчить про те, що він не міг перебувати в стані сильного душевного хвилювання, а відтак покази обвинуваченого в цій частині , а також його заяви щодо образливих висловів з боку потерпілих на його адресу, їх поведінки, є надуманими, а тому доводи сторони захисту судом не приймаються й посилання про необгрунтованість відмови в задоволені клопотання про проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи щодо встановлення емоційного стану обвинуваченого в момент спричинення тілесних ушкоджень, не дослідження даних обставин судом, є безпідставним.
Доводи сторони захисту про поверхневе проведення судово-психіатричної експертизи обвинуваченого, коллегія суддів вважає безпідставними. Так, даний висновок єналежним та допустимим доказом, оскільки складений та оформлений належними особами, з спеціальної кваліфікацією, в складі комісії, спеціалістами, що мають вищу медичну освіту, спеціальну кваліфікацію- судово-психіатрична експертиза, клас та стаж роботи в цій сфері понад 20 років. Даний висновок експертизи №65 від 14.03.2017 року містить відомості щодо психічного, неврологічного та соматичного стану обвинуваченого, анамнезу життя, хвороб, а також повний та обгрунтовний виклад проведеного дослідження, з детальним описом, відповіді на всі поставлені перед експертом питаннями, а тому даний висновок судово-психіатричної експертизи №65 від 14.03.2017 року є належним та допустимим доказом, складеним без порушень діючого законодавства.

Твердження обвинуваченого, що під час проведення даного дослідження, спілкування з ним відбулось протягом лише 10 хвилин, і він надав пояснення з відео, яке бачив та зі слів працівників поліції, є лише його усною заявою й нічим не підтверджено, а тому доводи обвинуваченого та його захисника в цій частині також не приймаються та є безпідставними.

Через відсутність будь-яких суперечностей, вмотивованості даного висновку судово-психіатричної експертизи, колегія суддів вважає безпідставним твердження сторони захисту в цій частині щодо неповноти дослідження під час судового розгляду даних обставин з приводу осудності обвинуваченого ОСОБА_7 та безпідставності, на думку сторони захисту, відмови в проведенні обвинуваченому комплексної психолого-психіатричної експертизи.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не пам`ятає всіх обставин подій, через травму голови, та доводи захисника щодо неосудності обвинуваченого в момент вчинення злочину, судом не приймаються, оскільки відповідно до проведеного судово-психіатричного дослідження, ОСОБА_7 в період часу, який відноситься до скоєння інкримінованого йому злочину, хронічним душевними захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом, не страждав. За своїм психічним станом під час інкримінованого йому діяння, він міг віддавати звіт своїм діям (бездіям) та керувати ними (том 2 а.с.17-19).

При цьому, в суді не доведено про наявність у обвинуваченого травм голови чи інших захворювань, які б впливли на його психічний стан. Про такі травми, чи інші психічні хворобливі стани, обвинувачений не повідомляв в ході проведення вищезазначеної судово-психіатричної експертизи, у зв`язку із чим, колегія суддів розцінює дані ствердження обвинуваченого як надумані.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що в ході судового розгляду повністю знайшли своє підтвердження обставини інкримінованого діяння обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, що виразилося у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , вчиненого обвинуваченим повторно.

При цьому, заява обвинуваченого щодо непричетності до вказаного злочину, спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який наполягав на своїх показах й вказував, що в той час як він викликав по мобільному телефону швидку медичну допомогу, саме обвинувачений підійшов до нього і вдарив його рукою та ногою в область голови, від чого він впав, а телефон випав, свідомості він не втрачав. Потім, оскільки був в стані сп"яніння, подальші події пам"ятає погано, а тому впевнено вказати, хто саме забрав телефон, не може.
Дані покази потерпілого підтверджуються переглянутим відеозаписом, з якого вбачається, що саме ОСОБА_7 повернувшись на місце після побиття потерпілого ОСОБА_9 , побачивши біля останнього потерпілого ОСОБА_10 , який в цей час в руках тримав телефон та здійснював дзвінок, підійшов до нього, та вдарив його один раз ногою в область голови, а потім ще раз вдарив рукою в область голови. Від вказаних ударів ОСОБА_10 впав, а ОСОБА_7 нагнувся та пішов у невідомому напрямку.
За цим записом вбачається, що як під час нанесення ударів потерпілому ОСОБА_10 , так і після, до нього ніхто не підходив.

Допитаний свідок ОСОБА_14 зазначав, що не бив ОСОБА_10 й телефон у нього не забирав. 04.01.2017 року він повертався разом з ОСОБА_26 на маршрутному таксі, і саме ОСОБА_7 дав йому мобільний телефон марки «Samsung», який він за проханням обвинуваченого заклав в ломбард, розташованого на площі Островського в м.Дніпро, а тому первинна версія обвинуваченого щодо причетності до скоєння даного злочину ОСОБА_27 є надуманою з метою створення алібі.
В подальшому, обвинувачений вказав, що можливо до цього злочину причетний паркувальник ОСОБА_22 , прізвища якого він не пам`ятає, з яким він 04.01.2017 року перебував в приміщенні кафе «Балтика», а потім після всіх подій, їхав на маршрутному таксі . В салоні авто, саме ця людина ОСОБА_22 , демонструвала йому мобільний телефон «Самсунг» та на його питання, повідомив, що цей телефон він забрав у ОСОБА_10 .
Але ці покази протирічать вищевказаним показам потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_14 , а також письмовим доказам - договору щодо передачі під заставу мобільного телефону 04.01.2017 року, оформленого на ОСОБА_14 ( том 1 а.с.178)

Покази свідка ОСОБА_13 про те, що остання бачила, як потерпілого ОСОБА_10 побив ОСОБА_28 та забрав у останнього мобільний телефон, спростовуються вищенаведеним, а також показами самого свідка ОСОБА_14 .

Також, покази свідка ОСОБА_13 в цій частині спростував сам потерпілий ОСОБА_10 та вказав, що даного свідка він взагалі не бачив на місці злочину, а свідок ОСОБА_14 не спричиняв йому тілесних ушкоджень та не забрав його телефон і в цій частині судом не приймаються.
Крім того, покази свідка ОСОБА_13 по епізоду пограбування ОСОБА_10 спростовуються відтвореним в суді відеозаписом подій, а тому, колегія суддів не приймає вказані покази свідка ОСОБА_13 по даному епізоду, т.я. вони об`єктивно нічим не підтверджені та спростовуються вищенаведеним.

Згідно до чинного законодавства, з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.
Суб`єктивна сторона злочину за ст. 186 КК України характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. При цьому, змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер, а винний ігнорує цю обставину.

Корисливий мотив при вчиненні злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже чи нічийне майно на свою чи іншої особи користь або отримати майнову вигоду без обернення чужого майна на свою користь. В результаті протиправного вилучення чи заволодіння чужим майном або обернення на свою користь нічийного майна винний або інші особи одержують фактичну можливість володіти, користуватися чи розпоряджатися таким майном як своїм власним, а власник цього майна такої можливості позбавляється.

Враховуючи встановлені обставини скоєного ОСОБА_7 діяння, колегія суддів вважає, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 були направлені саме на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , поєднаного із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Як вказував потерпілий ОСОБА_10 , що підтверджується відеозаписом, саме внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень, вдалось заволодіти мобільним телефоном потерпілого.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обвинувачений, розуміючи, що потерпілий ОСОБА_10 добровільно не надасть йому мобільний телефон, діючи з корисливих мотивів, саме з метою заволодіння даним телефоном, спричинив тілесні ушкодження потерпілому, щоб безперешкодно заволодіти майном потерпілого й досягти мети свого злочинного наміру.

По епізоду заволодіння ОСОБА_29 чужим майном шляхом зловживання довірою у потерпілої ОСОБА_8 , скоєного повторно, обвинувачений провину визнав повністю, але не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, його провину повністю знайшла своє підтвердження й по даному епізодові.
Дані обставини підтверджується як показами потерпілої, яка вказувала, що саме ОСОБА_7 04.01.2017 року попрохав у неї її мобільний телефон марки «Asus», який вона довіряючи останньому, дозволяли взяти. В її присутності ОСОБА_7 розмовляв по телефону в залі інтернет центру, а потім пішов, не повернув їй мобільний телефон.
Ці покази повністю узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтвердив в суді факт заволодіння шляхом шахрайства мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_8 , а також письмовими доказами кримінального провадження, в тому числі, договором про надання фінансового кредиту під заставу від 04.01.2017 року, відповідно до якого саме ОСОБА_7 здав до ломбарду мобільний телефон марки «Asus».

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що до нього під час проведення досудового розслідування, застосовувалось фізичне насильство й незаконні заходи впливу, також його роздягнутим доставили до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, де принижуючи його гідність, обливали водою. Під час цих дій, працівники поліції цього відділку, прізвищ яких він не знає, вимагали давати визнавальні покази щодо вбивства людини, незважаючи на те, що він їм повідомляв, що нікого не вбивав, а вони лише подрались.

За даними заявами обвинуваченого, судом було винесено ухвалу від 06.03.2018 року про перевірку заяви обвинуваченого .

Постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області від 22.05.2018 року, кримінальне провадження за ч.2 ст.365 КК України відносно працівників правоохоронних органів закрито, у зв"язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду, з приводу заяв обвинуваченого, судом витребувана інформація з Дніпровської установи виконання покарань №4 і за наданої інформацією №3/19-5481 від 16.03.2018 року, по прибуттю в установу ДУВП №4, ОСОБА_30 в журналі обліку проведення тілесних оглядів по прибуттю до установи ДУВП №4, не значиться. Також, згідно інформації ІТТ №1 ГУНП в Дніпропетровській області №31/334 від 14.05.2018 року, під час перебування в ІТТ №1 у Сінкевича були виявлені тілесні ушкодження : царапина у виличний області справа, які зі слів ОСОБА_7 , отримані ним вдома гребінцем для волосся, про що вказано в акті №7.

В ході досудового розслідування щодо наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень призначалась судово- медична експертиза. Під час даного дослідження був опитаний обвинувачений, який повідомив експерта про отримані ним тілесні ушкодження. Однак, за висновком судово-медичної експертизи № 138е від 18.01.2017 року, відповідно до якого, при огляду ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень на голові, обличчі, тулубі та кінцівках не виявлено ( том 1 а.с.157-159). Даний висновок суд вважає повним, достатнім та об"єктивним.
А тому з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заява обвинуваченого щодо застосування до нього з боку працівників поліції Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області фізичної сили, а також недозволених методів ведення розслідуванняне знайшла свого об`єктивного підтвердження.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом відеозапису подій ( том 1 а.с.52), оскільки він отриманий не в порядку, визначеному КПК України, і як наслідок про визнання недопустимими протоколу огляду відеозапису від 24.03.2017 року за участю ОСОБА_10 та протоколу огляду відеозапису від 24.03.2017 року за участю ОСОБА_9 .
Так, в матеріалах кримінального провадження ( том 1 а.с.48) міститься доручення від 06.01.2018 року про проведення слідчих ( розшукових) дій в порядку ст. 40, 41 КПК України, в тому числі здійснити усі можливі слідчі (розшукові) дії направлені на встановлення особи, яка вчинила вказане правопорушення й за вимогою слідчого в порядку ст. 93 КПК України на адресу "ТОВ Абсолют Финанс", зазначеним товариством було надано відеозапис з камери відеоспостереження цього закладу за період з 20.00 до 22 години 04.01.2017 року.
Прицьому суттєвих порушень під час витребування даного доказу, які б впливали на висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого, не встановлено, а отже у суда немає підстав визнавати їх недопустимими.

Щодо визначення слідчим в вимозі надати відеозапис як 01.04.2017 року, колегія суддів вважає це технічною опечаткою, оскільки під час відтворення даного запису в судому засіданні, обвинувачений, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не заперечували, що витребуваний запис саме за 04 січня 2017 року. Крім того, це підтверджено іншими документами в матеріалах кримінального провадження - рапортом ( том 1 а.с. 50), постановою про визнання речовим доказом ( том 1 а.с.51).

Враховуючи наведене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, а його умисні дії, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, а також у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.186 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії середньої та тяжкого злочинів, які є корисливими, а також особливо тяжкого злочину, скоєного про життя та здоров`я особи, ступінь здійснення обвинуваченим злочинного наміру направленого на позбавлення життя особи та те, що злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, колегія суддів вважає відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_8 .
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, колегія суддів вважає рецидив злочину.

Враховуючи вищенаведені обставини, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наслідки скоєного, особу обвинуваченого - зокрема, його відношення до скоєного, позицію потерпілих щодо міри покарання, колегія суддів вважає, що ОСОБА_25 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде в даному випадку законним та справедливим, відповідатиме загальним засадам призначення покарання та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, остаточне покарання за сукупністю вироків колегія суддів визначає обвинуваченому в порядку ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутої частини покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 69 КК України та статтей 75, 76 КК України суд не вбачає, оскільки процесуальна поведінка обвинуваченого та його покази в суді щодо обставин вчинення злочинів не можуть розцінюватись як щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених правопорушеннях.

Суд вважає за необхідне, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 10 січня 2017 року до моменту проголошення вироку, з наступних підстав.

Згідно з ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України " Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув"язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув"язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув"язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання, тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, які виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього.

А тому суд вважає, якщо станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, відповідно до ч.2 ст.5 КК відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, яким фактично погіршуватиметься становище цієї особи.
З даних матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 10 січня 2017 року й до цього часу тримається під вартою.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув"язнення з моменту затримання до моменту винесення вироку суду в редакції Закону України№ 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, тобто зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки даний закон поліпшує становище обвинувачених, а тому має зворотну силу у часі.
Керуючись ст. ст. 369 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_31 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_32 покарання:

-за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

З урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_32 покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років та 6( шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року та остаточно призначити ОСОБА_32 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев"ять) років.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_32 тримання під вартою залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_32 обчислювати з 10 січня 2017 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, перерахувати ОСОБА_32 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 10 січня 2017 року по 12 вересня 2018 року.

Речовий доказ диск із відеозаписом ( том 1 а.с.51-52) зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази ( том 2 а.с.45-47), що передані на зберігання в камеру схову Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави документально підтверджені витрати за проведення на залучення експерта у розмірі 220,00 грн., призначення платежу на експертизу №891 від 23.03.2017 року ( том 2 а.с.23).

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3