Справа № 524/3765/18
Провадження №1-кс/524/1402/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001654 від 18.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.
Клопотання мотивоване тим, що 17 травня 2018 року до чергової частини Кременчуцького ВП надійшла письмова заява ОСОБА_4 про те, що в період часу з 20.00 год. 16.05.2018 по 09.00 год. 17.05.2018 за адресою АДРЕСА_1 , з підсобного приміщення між 7 та 8 поверхами, невідома особа шляхом пошкодження запірного пристрою дверей, таємно проникла до даного приміщення, де таємно вчинила крадіжку дитячих санчат, чим спричинила матеріального збитку заявниці.
18.05.2018 слідчим відділом Кременчуцького ВП відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР за № 0001654, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.
18.05.2018 ОСОБА_5 , добровільно видав дитячі санчата, які як він пояснив, йому продав малознайомий чоловік ОСОБА_6 .
Вказану річ визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001654 та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Посилаючись на те, що вилучені в ході огляду речі є тимчасово вилученим майном, слідчий просив накласти на них арешт.
В судове засідання слідчий не з`явився, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та оцінивши надані докази, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та, в цьому випадку, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що 18 травня 2018 року слідчим Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 було оглянуто металеві дитячі санчата, які добровільно видав ОСОБА_5 ..
В ст.ст.167, 168 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. Тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Тобто, добровільно видане майно не може вважатись тимчасово вилученим майном в розумінні ст.168 КПК України.
Отже, на думку слідчого судді, слідчим не було доведено необхідності арешту добровільно виданого майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст.170 КПК України, що відповідно до ст.173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 167, 168, 170-175, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001654 від 18.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1