Справа № 445/2021/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області
в складі судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,.
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_7
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красівка Тернопільської області Тернопільського району, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця з незакінченою освітою, неодруженого, працюючого водієм експедитором у ПП ОСОБА_8 , раніше не судимого
у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
25 липня 2016 року близько 07:20 год., рухаючись автомобілем марки BMW 735.1 р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , в напрямку м.Львова, автодорогою Львів-Тернопіль, перебуваючи на відрізку даної дороги, що між с.Новосілки та с.Словіта Золочівського району Львівської області, порушив вимоги п.п.1.2., 8.1., 10.1. та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34. «Дорожня розмітка» чинних ПДР України, які виразилися у тому, що він не переконавшись, що це буде безпечним, здійснив зміну напрямку руху керованого ним транспортного засобу , в забороненому місці приступив до виконання маневру обгону попутного транспортного засобу, що в подальшому і приз вело до настання зіткнення із зустрічним автомобілем марки «АЗЛК» р.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_10 . Внаслідок зіткнення, пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримав травму тіла у вигляді множинних саден на обличчі, струсу головного мозку, закритого перелому 9 ребра зліва та забою лівої нирки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №365/16 від 16.08.2016 року по ознаці тривалого розладу здоров`я відносяться до середньої тяжкості.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю і повністю підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам, фактичні обставини ним не оспорюються.
В силу ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, з урахуванням відсутності сумнівів у добровільності їхньої позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України є вірною, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При визначенні міри покарання суд керується вимогами ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчиненим з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює водієм експедитором у ПП ОСОБА_8 .
Суд також приймає до уваги висновок органу пробації, викладений у наданій суду досудовій доповіді, згідно якого виконання покарання у громаді можливе за умови застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобіганню повторних кримінальних правопорушень.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.
Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 зі змінами "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" де йдеться про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, особу обвинуваченого, думку потерпілого, суд вважає, не доцільним застосування додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
З урахуванням зазначених обставин суд не вважає за необхідне призначати обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією частини першої статті 286 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами.
Позов обґрунтований тим, що протиправними діями ОСОБА_4 потерпілому завдана матеріальна шкода, яка складається з витрат на лікування, вартості відновлювального ремонту автомобіля. Крім того, потерпілий вважає, що йому завдана істотна моральна шкода, яка полягає в тому, що пригода та її наслідки викликали в нього нервові стреси, сильні душевні переживання та моральні страждання.
Обвинувачений проти задоволення цивільного позову заперечив, зазначив, що витрати на відшкодування вартості відновлювального ремонту має нести страховик.
Суд, розглянувши зазначені позовні вимоги, вислухавши думку сторін, з урахуванням оцінки всіх обставин справи, вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що в результаті протиправних дій ОСОБА_11 25 липня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та пошкоджено автомобіль АЗЛК, р.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності потерпілому.
Отже на підставі ст.ст. 1187 ЦК України шкода, завдана потерпілому ОСОБА_6 може бути відшкодована безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_11 .
При цьому, суд враховує правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі 6-2808цс15, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Цивільним позивачем у справі долучено копії товарних чеків, якими сторона намагалася підтвердити вартість витрат на лікування, однак не долучено доказів, які підтверджували причинний зв`язок між цими витратами та ушкодженням здоров`я потерпілого, внаслідок ДТП, яка мала місце 25 липня 2016 року, тому в цій частині задоволення цивільного позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про цивільний позов у частині заподіяної моральної шкоди - суд виходить з того, що злочином обвинуваченого ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_6 було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях внаслідок фізичного болю, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У справі маються процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3 342,48 грн.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
За таких обставин суд вважає за необхідне зазначені вище процесуальні витрати стягти з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250,00 (чотири тисячі двісті п`ятдесят грн. 00 коп) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) завдану злочином матеріальну шкоду у розмірі 54 701,55 ( п`ятдесят чотири тисячі сімсот одна грн. 55 коп.) гривень та моральну шкоду у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3 342,48 (три тисячі триста сорок дві грн., 48 коп.) гривень.
Речові докази: автомобіль марки BMW 735 I р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 , повернути ОСОБА_4 ; автомобіль марки АЗЛК р.н. НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 , повернути ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1