УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/14178/18

Провадження №: 1-кс/755/5590/18

м. Київ

"23" жовтня 2018 р.

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000182, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк та інше, встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 звернулись зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого, у рамках вказаного кримінального провадження, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, оскільки після отримання суб`єктами оскарження її клопотання від 08.10.2018 (вх. № О-5337 від 08.10.2018) про визнання її потерпілою у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000182, що було подане, у порядку ст. 220 КПК України, однак останнє, у строки регламентовані вказаною статтею зазначеного Кодексу, не розглянуто.

Позиція сторін

Сторони у судове засідання будучи повідомленими про нього, згідно положень ст. 135 КПК України, не прибули, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті.

Встановлені обставини із посиланням на докази

У провадженні СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження унесене до ЄРДР за № 0000182.

Відповідно до витягу з ЄРДР, який сформований реєстратором ОСОБА_4 від 13.09.2018 справа розслідується з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 364 КК України. Фабула: ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.11.2017 у справі № 754/13810/17 зобов`язано уповноважену особу КМП № 3 внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 № 1538 щодо можливих неправомірних дій службових осіб під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, де ОСОБА_3 визнана потерпілою.

08.10.2018 до УП ОСОБА_3 було подано клопотання від 08.10.2018 (вх. № О-5337) про визнання її потерпілою, у порядку ст. 220 КПК України, у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000182 з наведенням у цьому зверненні своїх мотивів, які обумовлюють наявність обставин регламентованих ст. 55 указаного Кодексу.

Дані про розгляд цього звернення, на час розгляду скарги слідчим суддю, не установлені.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

На цей час, встановлений у КПК порядок свідчить, що коли у відповідь на заяву про визнання потерпілим у кримінальному провадженні слідчий, всупереч вимогам процесуального законодавства, надсилав особі лист, а не постанову про відмову у визнанні такої особи потерпілою, або узагалі не надав відповіді у межах розумних строків, то предметом оскарження є не лише відмова у визнанні потерпілим, а й бездіяльність, яка полягає у невчиненні процесуальних дій, реагування на які є предметом оскарження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, у світлі такого.

п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, утому числі, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Питання здійснення інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, стосується строків регламентованих вказаним Кодексом щодо розгляду клопотань, заяв сторін, у ракурсі норм ст. 220 того ж Кодексу, в їх системному зв`язку, у строк не більше трьох днів з моменту подання того чи іншого звернення, бо у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК України).

Висновки тотожного характеру в частині питання заборон у ракурсі прав сторін та компетенції суду відображено і Верховним Судом України, викладені у постановах від 16 березня 2017 року №5-364кс16 та від 12 жовтня 2017 року, №5-237кс(15)17, та Верховним Судом у постанові від 22.02.2018 № 697/849/15-к.

Також слід урахувати, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає, що її застосування перебуватиме у справедливому балансі з обставинами самої справи.

А тому, у світлі наведених засад кримінального провадження, визначених частиною першою статті 7 указаного Кодексу, слідчий суддя уважає за можливе розглянути указане питання по суті, так як таке застосування норм права перебуватиме у справедливому балансі з обставинами самої справи, тобто буде справедливим.

Тим паче, що справедливість, дійсно, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні певного питання для регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

При розгляді звернення по суті, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України, а саме, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

А, згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом,тобто, у тому числі, зокрема, у порядку ч. 3 ст. 55 вказаного Кодексу.

У цьому випадку, як убачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження було отримано звернення ОСОБА_3 про визнання її потерпілою, однак останнє не розглянуто, у порядку ст. 55 КПК України, тим самим є недотриманий порядок визначений КПК з цього питання.

Суб`єкт оскарження будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає за необхідне зобов`язання суб`єкт оскарження вчинити дію за зверненням, згідно ст. 55 КПК України, у строки визначені ст. 220 того ж Кодексу, так як такий спосіб захисту порушених прав є єдино ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.

Запропоновані безпосередньо особою, яка подала скаргу способи захисту порушених прав не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 55, 307 КПК України, а тому застосовані бути не можуть, так як не можуть сприйматися, як ефективні, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачені, як і можливість визнання особи потерпілою, на етапі досудового розслідування, особисто слідчим суддею при розгляді скарги, у порядку ч. 1 ст. 303 зазначеного Кодексу.

З цих підстав слідчий суддя, керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, постановив:

скаргу задовольнити.

Зобов`язати слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000182, вчинити одну з дій передбачених ст.ст. 55, 220 КПК України (клопотання задовольнити, визнати особу потерпілою та ознайомити з правами передбаченими КПК України або відмовити у визнанні потерпілою шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням ОСОБА_3 від 08.10.2018 (надійшло до УП 08.10.2018 за вх. № О-5337) щодо визнання потерпілою в строки визначені ст. 220 даного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1