Постанова
Іменем України
26 вересня 2018 р.
м. Київ
Справа № 556/2155/14-к
Провадження № 51-196км17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року в межах кримінального провадження № 0000425 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає в с. Довговоля Володимирецького району Рівненської області, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_7 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, за відсутністю в його діях складу цього правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, обіймаючи, відповідно до наказу №260-к від 21.11.2012 року, посаду головного спеціаліста відділу технічного нагляду, управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області, яка відповідно ст.ст.26, 27 Закону України «Про державну службу» відноситься до 11 рангу, шостої категорії посад державних службовців, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище та відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста відділу технічного нагляду, управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області, затвердженої 21.11.2012 року, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, а саме маючи право приймати іспити та видавати посвідчення тракториста-машиніста, діючи умисно, з корисливих мотивів, та з метою особистого збагачення, в порушення вимог ст.6 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», під час виконання своїх службових обов`язків, 16 червня 2014 року о 10 год. 47 хв. у приміщенні власного службового кабінету, що за адресою АДРЕСА_1 , вимагав та одержав неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 1100 гривень від ОСОБА_8 за позитивне вирішення питання, щодо видачі нового зразка посвідчення тракториста-машиніста з вищими категоріями на право керування спеціальними транспортними засобами.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року зазначений вирок суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду є необґрунтованою, немотивованою, мотиви, наведені на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, є формальними, апеляційний суд належним чином не перевірив зазначені доводи, зокрема ті, що стосувались неналежності та недопустимості доказів, та безпідставно дійшов висновку про законність виправдання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом з тим, доводи касаційної скарги прокурора щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.
Так, прокурор у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції, провівши за клопотанням прокурора додатковий допит свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дослівно не зазначив їх показання в ухвалі, оцінивши їх показання критично та визнавши їх суперечливими, дослівно не зазначив їх в ухвалі.
Разом з тим, кримінальним процесуальним законом не передбачено, що суд у судовому рішенні повинен дослівно наводити показання учасників судового розгляду.
При цьому судом апеляційної інстанції дотримано вимоги ст. 23 КПК щодо безпосередності дослідження вказаних показань, а також наведено належні мотиви, з яких апеляційний суд визнав вказані показання непослідовними, суперечливими між собою.
Також, прокурор в касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд в ухвалі послався на пояснення ОСОБА_8 , яке міститься у матеріалах кримінального провадження, безпосередньо не дослідивши його.
Однак при цьому прокурор у касаційній скарзі конкретно не вказує, яким чином це перешкодило апеляційному суду постановити законне рішення, а також не зазначає, яким чином ці пояснення не узгоджуються з висновками апеляційного суду щодо законності вироку суду першої інстанції.
Крім того прокурор вказує, що апеляційний суд не перевірив висновки суду першої інстанції щодо показань ОСОБА_7 , який в суді апеляційної інстанції вказав про факти зустрічей ним із ОСОБА_8 , висловлювань ним прохання надати грошові кошти на рахунок установи.
Проте, яким чином вказані показання підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, прокурор не зазначає.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
За положеннями ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Судом першої інстанції з наведенням відповідних мотивів та висновків було визнано недопустимими ряд доказів: протокол огляду місця події від 16.06.2014 р.; висновок фізико-хімічної експертизи №476/476 від 28.08.2014 р.; протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.06.2014 р.; протокол огляду і вручення грошових коштів від 16.06.2014р.
В апеляційній скарзі прокурор зазначав про безпідставність визнання судом першої інстанції вказаних доказів недопустимими, аналогічні доводи наводяться і в касаційній скарзі.
Апеляційний суд, в межах, встановлених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК, ретельно перевірив вказані доводи апеляційної скарги прокурора, надав цим доводам відповідну юридичну оцінку з наведенням в ухвалі відповідних мотивів на їх спростування та погодився з висновками суду першої інстанції, навівши при цьому відповідне обґрунтування своїх висновків. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Інших підстав для скасування ухвали апеляційного суду у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3