Справа № 504/168/18
Провадження № 1-кп/504/317/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2018смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000497 від 11.12.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, має статус учасника бойових дій, брав безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, освіта середня, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , колишнього військовослужбовця командира радіовідділення радіовзводу центру зв`язку військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого, військовий квиток серії НОМЕР_2 , -

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

12.10.2011 року ОСОБА_8 укладено контракт з командиром військової частини НОМЕР_3 про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

12.10.2011 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 151 ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вищезазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення.

Відтак, з 12.10.2011 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини, він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
У наступному, 31.07.2014 року ОСОБА_7 переведено до військової частини НОМЕР_1 , де зараховано до списків особового складу вищезазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-електрика відділення авторизованих систем управління взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку.

Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, 21.10.2015 року о 08 год. 30 хв. сержант ОСОБА_7 , всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія-електрика відділення авторизованих систем управління взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 21.10.2015 року о 08 год. 30 хв., без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 19.11.2015 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ) від 11.09.2016 року ОСОБА_7 було переведено на посаду командира радіовідділення радіовзводу центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2017 року № 142 сержанта ОСОБА_7 звільнено з військової служби у запас за пунктом «і» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія-електрика відділення авторизованих систем управління взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 21.10.2015 року о 08 год. 30 хв., без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 19.11.2015 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби,

У скоєному ОСОБА_7 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а саме в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія-електрика відділення авторизованих систем управління взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 21.10.2015 року о 08 год. 30 хв., без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 19.11.2015 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби,

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я, на обліку у нарколога не перебуває, брав безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, є учасником бойових дій.
У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та те, що останній має статус учасника бойових дій, брав безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи особу винного, думку прокурора, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи викладене, суд не може погодитися з запропонованою прокурором реальною мірою покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та вважає, що при обранні ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, можливо застосувати дію ст. 75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Зокрема, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, має статус учасника бойових дій.

Прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 у раніше проведеному судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 в повному обсязі, не заперечував проти звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12 2016 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. 2, 3, 4 ст. 408, ст. 410, ч. 2, 3, 4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, має статус учасника бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та копією посвідчення серії НОМЕР_5 . Свою вину у вчиненні вказаного кримінального злочину за ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 акта амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Засоби забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувались, та підстав для їх обрання судом не вбачається.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Судові витрати по провадженню відсутні.

Речові докази по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням. Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 1 (одного) року випробувального терміну ОСОБА_7 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосувати до ОСОБА_7 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування призначеного судом покарання

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1