КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 18 жовтня 2018 року апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року,

за участі: прокурора представник власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про накладення арешту на вилучені в ході проведення обшуку 06 червня 2018 року грошові кошти, речі та документи, а саме:
- документи щодо оренди індивідуального сейфу в ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», планшет «Ipad» в чохлі чорного кольору, «Ipad» в чохлі синього кольору, 2 паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 серії НОМЕР_2 , 2 паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_12 , вилучені за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

- два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_13 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 , грошові кошти в сумі 391 500 грн., 18 064 доларів США, 375 євро, 60 злотих, 1 000 ліванських ліврів, вилучені за адресою: АДРЕСА_3 ;
- грошові кошти в сумі 3 651 600 грн., 45 754 доларів США, 113 245 євро, вилучені за адресою: АДРЕСА_4 ;
- грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, 49 500 грн., вилучені за адресою: АДРЕСА_5 .
- деталізації телефонних дзвінків абонента НОМЕР_3 з 01 січня 2016 року на 29 арк., деталізації телефонних дзвінків абонента НОМЕР_3 з 01 січня 2016 року на 17 арк., документи з назвою стосовно арешту земельних ділянок смт. Козин на 4 арк., документи з назвою стосовно арешту земельних ділянок смт. Козин на 3 арк., запит з Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області, запит інституту Корецького на 3 арк. та проект відповіді на 5 арк., вилучені в будівлях і спорудах ТОВ «Комплекс Агромарс» за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Гаврилівка.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про відсутність будь-яких доказів, на підставі яких можливо пересвідчитись в існуванні мети накладення арешту на майно. Так, слідчим суддею встановлено, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`явлений, та те, що санкціями ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ст. 236, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 240 конфіскація майна не передбачена, а тому відсутні підстави для накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та накласти арешт на вилучені в ході проведення обшуку 06 червня 2018 року грошові кошти, а саме:
- в сумі 391 500 грн., 18 064 доларів США, 375 євро, 60 злотих, 1 000 ліванських ліврів, вилучені за адресою: АДРЕСА_3 ;
- в сумі 3 651 600 грн., 45 754 доларів США, 113 245 євро, вилучені за адресою: АДРЕСА_4 ;
- в сумі 10 000 доларів США, 49 500 грн., вилучені за адресою: АДРЕСА_5 .
Зокрема, апеляційна скарга мотивована необхідністю накладення арешту на майно, а саме вищевказані грошові кошти, індивідуально не ідентифіковані, які належать ТОВ «Комплекс Агромас», а також його службовим особам, в тому числі директору «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромас» ОСОБА_14 та виконавчому директору адміністрації вказаного товариства ОСОБА_13 , з метою збереження речових доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 07 листопада 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001095, за фактами створення злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництво такою організацією, порушення правил екологічної безпеки під час експлуатації підприємства, що спричинило тяжкі наслідки, незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинені злочинною організацією, зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ст. 236, ч. 1 ст. 239, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364 КК України.

08 червня 2018 року заступник начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучені в ході проведення обшуку 06 червня 2018 року грошові кошти, речі та документи, а саме:

- документи щодо оренди індивідуального сейфу в ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», планшет «Ipad» в чохлі чорного кольору, «Ipad» в чохлі синього кольору, 2 паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 серії НОМЕР_2 , 2 паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_12 , вилучені за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

- два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_13 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 , грошові кошти в сумі 391 500 грн., 18 064 доларів США, 375 євро, 60 злотих, 1 000 ліванських ліврів, вилучені за адресою: АДРЕСА_3 ;
- грошові кошти в сумі 3 651 600 грн., 45 754 доларів США, 113 245 євро, вилучені за адресою: АДРЕСА_4 ;
- грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, 49 500 грн., вилучені за адресою: АДРЕСА_5 .
- деталізації телефонних дзвінків абонента НОМЕР_3 з 01 січня 2016 року на 29 арк., деталізації телефонних дзвінків абонента НОМЕР_3 з 01 січня 2016 року на 17 арк., документи з назвою стосовно арешту земельних ділянок смт. Козин на 4 арк., документи з назвою стосовно арешту земельних ділянок смт. Козин на 3 арк., запит з Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області, запит інституту Корецького на 3 арк. та проект відповіді на 5 арк., вилучені в будівлях і спорудах ТОВ «Комплекс Агромарс» за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Гаврилівка.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в межах кримінального провадження № 0001095 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, заслухав пояснення прокурора, адвокатів та прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане майно, з огляду на те, що прокурором не було доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Крім того, прокурор зазначив і про наявність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно підпадає під ознаки можливої конфіскації.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`явлений, та те, що санкціями ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ст. 236, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 240 КК України конфіскація майна не передбачена, і ці висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому відсутні підстави для накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності накладення арешту на грошові кошти, з метою збереження речових доказів, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з цим, колегія суддів приходить до переконання, що прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій прокурором вчинено не було, з врахуванням відсутності у доданих до клопотання та апеляційної скарги постанови про визнання вищевказаних грошових коштів, речовими доказами.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, з метою збереження речових доказів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні обставин та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про арешт майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/92/2018 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_15 Доповідач: ОСОБА_1