УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 201/4779/18

провадження № 51-6644 впс 18
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження № 0000435 щодо ОСОБА_6 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК,
установила:

До Верховного Суду в порядку ст. 34 КПК надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про визначення підсудності зазначеного кримінального провадження.
У клопотанні зазначається, що згідно з обвинувальним актом місцем вчинення злочину є АДРЕСА_1 , оскільки за цією адресою відбулася реєстрація обвинуваченим права власності на майно. На думку захисника, такий висновок органів досудового розслідування є необґрунтованим. ОСОБА_5 вважає, що місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину є місцезнаходження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, держателем якого є Міністерство юстиції України, розташоване в межах юрисдикції Печерського районного суду м. Києва. Тому місцевий суд м. Дніпра не вправі розглядати це кримінальне провадження.
У судовому засіданні Верховного Суду 13 червня 2018 року до початку розгляду клопотання захисник ОСОБА_5 уточнив свої вимоги і просив направити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до Печерського районного суду м. Києва.
Учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про час та місце розгляду клопотання, проте вони, крім захисника, в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду питання. Клопотань про відкладення такого розгляду від сторін не надходило.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання клопотання, перевіривши наведені у ньому доводи та матеріали, надані судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання задоволенню не підлягає на таких підставах.
За правилами ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 34 цього Кодексу питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК. За змістом згаданого акта ОСОБА_6 з метою придбання права на майно шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, перебуваючи на АДРЕСА_1 (що належить до територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська), надав приватному нотаріусу завідомо підроблений документ договір дарування квартири від 2 квітня 2008 року й особисто підписав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру.
В юридичному аспекті під місцем вчинення кримінального правопорушення розуміють територію, інше місце, яке характеризується фізичними, соціальними та правовими критеріями, де було розпочато, продовжено чи припинено злочинне діяння.

Органи досудового розслідування встановили, що таке місце розташовано у межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, а тому відповідно до правил ст. 32 КПК направили обвинувальний акт у цьому провадженні до вказаного місцевого суду.
В силу ст. 34 КПК при вирішенні питань щодо територіальної підсудності Верховний Суд не наділений повноваженнями ревізувати висновки органів досудового розслідування стосовно фактичних обставин кримінального провадження, відображених в обвинувальному акті.
Таким чином, посилання захисника на неправильність висновків органів досудового розслідування як на підставу для зміни територіальної підсудності не можна визнати прийнятними. Переконливих аргументів, які б доводили, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 надійшло до місцевого суду м. Дніпра з порушенням ст. 32 КПК, ОСОБА_5 у клопотанні не навів.
За таких обставин колегія суддів вважає, що клопотання захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 32, 34 КПК, колегія суддів
постановила:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження № 0000435 щодо ОСОБА_6 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК і про направлення цього провадження до Печерського районного суду м. Києва, залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3