н/п 1-кс/640/7493/18
"18" липня 2018 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Сторона обвинувачення на обґрунтування клопотання зазначає, що 14.05.2018, у період часу з 22:20 до 22:40, ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), знаходився у приміщенні кв. АДРЕСА_1 , де проводив ремонтні роботи на замовлення потерпілої ОСОБА_7 , яка також знаходилась у приміщенні квартири. В ході спілкування, між ними виник конфлікт, щодо оплати виконаних ОСОБА_8 ремонтних робіт, в ході якого у ОСОБА_9 виник прямий умисел на розбійний напад, з метою заволодіння майном ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, ОСОБА_5 здійснив напад на ОСОБА_7 , а саме схопив останню за одяг, в районі грудної клітини та відібрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Samsung A3», висловлюючи при цьому вимогу передати йому грошові кошти. ОСОБА_7 , не виконала вимоги ОСОБА_9 та, чинячи спротив, нанесла останньому декілька ударів по корпусі та голові. ОСОБА_5 , з метою подолання спротиву ОСОБА_7 , продовжуючи висловлювати вимогу передати йому грошові кошти, штовхнув ОСОБА_7 на диван, узяв мотузку з тканини, яка знаходилась поблизу та обмотав її декілька разів навколо шиї ОСОБА_7 , почавши здавлювати дихальні шляхи останньої, тобто застосував насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Після чого ОСОБА_5 заволодів належним ОСОБА_7 майном, а саме: мобільним телефоном «Samsung A3», гаманцем, в якому знаходились грошові кошти в сумі 170 гривень та банківські картки.
Після чого, ОСОБА_5 , з місця скоєння злочину зник, обернувши майно ОСОБА_7 на свою користь, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши своїми злочинними діями майнову шкоду ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) своїми протиправними діями скоїв кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Крім того, 14.05.2018, у період часу з 22:20 до 22:40, ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), знаходився у приміщенні кв. АДРЕСА_1 , де проводив ремонтні роботи на замовлення потерпілої ОСОБА_7 , яка також знаходилась у приміщенні квартири. В ході спілкування, між ними виник конфлікт, щодо оплати виконаних ОСОБА_8 ремонтних робіт, в ході якого у ОСОБА_9 виник прямий умисел на розбійний напад, з метою заволодіння майном ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, ОСОБА_5 здійснив напад на ОСОБА_7 , а саме схопив останню за одяг, в районі грудної клітини та відібрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Samsung A3», висловлюючи при цьому вимогу передати йому грошові кошти. ОСОБА_7 , не виконала вимоги ОСОБА_9 та чинячи спротив, нанесла останньому декілька ударів по корпусі та голові. В ході чого, у ОСОБА_9 виник умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_7 , з корисливих мотивів.
З метою реалізації своїх злочинних дій спрямованих на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_7 на диван, узяв мотузку з тканини, яка знаходилась поблизу, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , свідомо допускаючи та бажаючи їх настання, обмотав її декілька разів навколо шиї ОСОБА_7 , почавши здавлювати дихальні шляхи останньої, та зав`язав мотузку навколо шиї останньої на декілька вузлів, в результаті чого настала смерть ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) своїми протиправними діями скоїв кримінальне правопорушення злочин, передбачений п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисне вбивство з корисливих мотивів.
Допитана в ході досудового розслідування в якості свідка ОСОБА_10 дала показання про те, що ОСОБА_7 , з 2001 року вдова, дітей та близьких родичей немає та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Також ОСОБА_10 в ході допиту зазначила, що кв. АДРЕСА_1 залишилась ОСОБА_7 від померлої матері.
Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 123995228 від 15.05.2018, житлове приміщення, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .
Однак, згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 131264375 від 18.07.2018, право власності на житлове приміщення, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , з 07.07.2018 зареєстроване за ОСОБА_4 .
На теперішній час органом досудового розслідування відпрацьовується версія про те, що вбивство ОСОБА_7 могло бути вчинено з метою заволодіння належним ОСОБА_7 нерухомим майном кв. АДРЕСА_1 , так як остання перед настанням смерті дітей та живих близьких родичей не мала та є власником об`єкта нерухомого майна у місті Харкові.
Сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_7 була вдовою, дітей та близьких родичей не мала, а перереєстрація права власності на житлове приміщення, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , відбулася вже після смерті останньої, достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 та інші невстановлені особи можуть бути причетними до вчинення вказаних злочинів та володіти відомостями, що мають значення для даного кримінального провадження.
В судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до канцелярії суду 18.07.2018 надійшла заява від слідчого в ОВС 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_3 , в якій він просить провести розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказі.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних слідчим у клопотаннях обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана нежитлова будівля може бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання слідчого задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1