УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року

м. Київ
справа № 643/11481/16-к
провадження № 51-6992ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року в межах кримінального провадження № 0005679 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 187 КК.
Суть питання
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 119 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 187 КК на строк 8 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення щодо нього, а справу повернути на розслідування до суду першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з наданою судами оцінкою доказам та заперечує правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Водночас порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без змін, засуджений не конкретизував, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, у чому саме вони полягали, як вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Верховний Суд відзначає, що доводи засудженого щодо незаконності, на його думку, судових рішень, фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду касаційна скарга засудженого не містить, як не містить і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі на спростування доводів апеляційної скарги захисника та засудженого.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3