Справа № 372/79/17
Провадження 1-кп-199/18
ухвала
Іменем України

15 серпня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області матеріали кримінального провадження внесеному в ЄРДР за № 0000258 від 11.12.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України,

ВСТАНОВИВ:
03.07.2018 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 270 КК України, внесеному в ЄРДР за №0000258 від 11.12.2012 року з апеляційного суду Київської області.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14.06.2018 року вирок Обухівського районного суду Київської області від 20.04.2018 року щодо ОСОБА_6 скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції, а тому ухвалою Обухівського районного суду від 04.07.2018 року вказані матеріали призначені до розгляду у підготовче судове засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки пред`явлене обвинувачення є неконкретизованим, що дає підстави сумніватись в правильності кваліфікації протиправних дій обвинуваченої. Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Прокурор, просив відмовити в задоволенні клопотання захисника, так як воно є необгрунтованим, та вважав за можливе призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Представник потерпілої підтримав думку прокурора.

Обвинувачена підтримала думку захисника.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, ухвалу апеляційного суду Київської області від 14.06.2018 року, подані у судовому засіданні матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Завданнями кримінального провадження, у відповідності до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Із тексту ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України вбачається, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Стаття 270 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей або майнову шкоду у великому розмірі. Та за те саме діяння, якщо воно спричинило загибель людей, майнову шкоду в особливо великому розмірі або інші тяжкі наслідки. Майнова шкода вважається заподіяною у великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в триста і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а в особливо великих розмірах - якщо прямі збитки становлять суму, яка в тисячу і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Як вбачається з обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження, у результаті пожежі, через бездіяльність ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 заподіяно майнову шкоду в особливо великому розмірі в сумі 851 797 грн., яка більш ніж в тисячу разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1873/15-43 від 30.09.2015 року вбачається, що вартість відновлювально-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення наслідків пожежі садового будинку, який належить ОСОБА_7 на час проведення дослідження вересень 2015 року, становить 851 797 грн.

Таким чином, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 270 КК України, як порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, які спричинили виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду ОСОБА_7 у особливо великому розмірі.

Враховуючи положення ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не можна вважати сформульованим належним чином, оскільки розмір заподіяних потерпілій ОСОБА_7 збитків належить визначати виходячи з вартості майна на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто 2011 рік, а не на момент проведення судової будівельно-технічної експертизи у 2015 році.

Вказане свідчить про неконкретність сформульованого ОСОБА_6 обвинувачення та дає підстави сумніватися у правильності кваліфікації її протиправних дій.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

У відповідності до ч. 1 ст. 91 КПК України серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Із положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України видно, що обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п.«а» ч.3 ст.6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Як вбачається з висновків ЄСПЛ у рішенні від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України», поняття «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.
Разом з тим, процесуальні порушення, допущені при прийнятті рішень на стадії досудового розслідування не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до приписів ст. 22 КПК України суд позбавлений можливості перебирати на себе функції обвинувачення.

Вищевказані недоліки, виявлені в обвинувальному акті унеможливлюють судовий розгляд кримінального провадження, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, а клопотання захисника ОСОБА_5 , задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 , задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000258 від 11.12.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України, повернути прокурору Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури, для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20.08.2018 року о 14 год. 30 хв.

Суддя: