Ухвала
Іменем України

25 червня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-6719 ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2018 року щодо нього,
встановив
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року із урахуванням ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року про виправлення описки

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів Закарпатської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 17 березня 2017 року приблизно о 22 год. 20 хв. Знаходячись на вул. О. Кошового, 6 у м. Ужгород, з корисливих мотивів, повторно, утримуючи потерпілого ОСОБА_5 за верхній одяг наніс йому удари долонею по обличчю та відкрито викрав у нього мобільний телефон «iPhone 5 S» та з внутрішньої кишені куртки гаманець, чим заподіяв матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 4948 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений просить змінити постановлені щодо нього рішення судів через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК. На його думку, призначаючи покарання у виді позбавлення волі суд належним чином не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження даних про його особу й обставин, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим, безпідставно зробив висновок про неможливість застосування до призначеного йому покарання положень ст. 69 КК.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання, яке на думку засудженого є несправедливим, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі засудженого, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, визнав вину, розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, разом з тим, будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, знову вчинив грабіж.

Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які засуджений послався у касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є мінімальним покаранням передбаченимсанкцією вказаної норми.

Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням особи винного, встановлені судом у вироку обставини хоча і пом`якшують покарання, проте не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину тане можуть бути підставою для застосування положень ст. 69 КК.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок у відповідній частині без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК,
постановив
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2018 року щодо нього

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: