Справа № 461/6591/18
пр.№ 1-кс/464/2251/18
У Х В А Л А

01 листопада 2018 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову заступника начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 23.08.2018. В обґрунтування скарги покликаються на те, що 29.08.2018 заступником начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_5 винесено постанову 23.08.2018 про відмову у визнанні його потерпілим, яким він є по закону. В оскаржуваній постанові вказано, що відсутні достатні підстави для визнання потерпілим. В досудовому слідстві не застосовано ч.2 ст. 56 КПК України, що буде достатньою підставою для допиту його в статусі потерпілого, яким він є по закону. В свідченнях даних ним вказано, що винесенням завідомо неправосудних рішень йому завдано шкоди яка є істотною. В досудовому розслідуванні упущено дану заяву, що призвело до винесення постанови про відмову у визнанні його потерпілим. Вважає оскаржувану постанову незаконною. У зв`язку з цим просить скаргу задоволити.

На розгляд скарги особа, яка її подала, та представник прокуратури Львівської області не з`явились; від ОСОБА_3 29.10.18. надійшла до суду заява з проханням відкласти розгляд скарги до прийняття рішення, щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши скаргу та додані до неї докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

05 жовтня 2018 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26.09.18. на адресу суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Вказана скарга відповідно до протоколу автоматичного визначення надійшла у провадження слідчого судді ОСОБА_1 05 жовтня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 05 жовтня 2018 року за вказаною скаргою було відкрите провадження з призначенням до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 жовтня 2018 року на 12.00 год. з урахуванням правил ч.ч.2, 3 ст.306 КПК України та дотриманням вимог ч.1, 8 ст.135 КПК України.

Зокрема секретарем судового засідання ОСОБА_3 повідомлено телефонограмою за номером телефону НОМЕР_1 , який ним вказано у скарзі, про те, що розгляд його скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим призначено на 11 жовтня 2018 року на 12.00 год.

На розгляд скарги 11.10.18. особа, яка її подала, не з`явився і не повідомив суд про поважність причин своєї неявки.

Ухвалою від 11 жовтня 2018 року розгляд скарги ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим відкладено на 01 листопада 2018 року на 11 год. 30 хв.

Того ж дня на адресу ОСОБА_3 направлено повістку про виклик до суду, а також направлену повідомлення на адресу прокуратури Львівської області.

На розгляд скарги 01.11.18. особа, яка її подала, не з`явилась і не повідомила суд про поважність причин своєї неявки, хоча судову повістку на вказану дату ОСОБА_3 отримав особисто 19.10.18., про що свідчить розписка останнього на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення; не з`явився і суб`єкт, рішення якого оскаржується.

29.10.18. на адресу суду надійшла заява, від ОСОБА_3 , в якій останній просить відкласти розгляд скарги до прийняття рішення, щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч.3 ст.306 КПК України розгляд зазначеної категорії скарг здійснюється за обов`язкової участі особи, яка її подала.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою непорушення прав скаржника, передбачених у частинах 1, 2 ст.55 Конституції України, де проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, і кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, 05.10.18. слідчий суддя постановив ухвалу про відкриття провадження по поданій скарзі.

З наданих слідчому судді доказів встановлено, що постановою заступника начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 23.08.2018 ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000099 від 06.06.2018.

Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні заявником може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно із ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу.

Проте ОСОБА_3 , будучи обізнаним в датах розгляду поданої ним скарги, на її розгляд не з`явився та подав заяву від 29.10.18. з проханням відкласти розгляд скарги до прийняття рішення, щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14.12.11. № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, і відносяться забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності та диспозитивність.

Водночас, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року «Ашінгдан проти Сполученого Королівства»(Ashingdane v. the United Kingdom), від 08 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Диспозитивність, як загальна засада кримінального провадження, полягає у тому, зокрема, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачений КПК України.

Особа, яка подала скаргу до суду, отримали доступ до правосуддя, під яким згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

В своїй заяві від 29.10.2018 ОСОБА_3 просить відкласти розгляд скарги до прийняття рішення, щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження. Разом з тим, ОСОБА_3 не зазначає якої саме постанови та по якому саме кримінальному провадженню, не надано суду ним жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність постанови про закриття кримінального провадження, чи доказів того, що ним оскаржено таку постанову про закриття кримінального провадження про яку він зазначає у своїй заяві.

Крім того, чиним КПК України не передбачено можливості зупинення чи відкладення розгляду скарги до прийняття рішення у іншій справі, як про це заявляє особа, яка подала скаргу, як і згідно з загальними вимогами щодо кримінального процесуального вирішення кримінальних проваджень.

З урахуванням викладеного, а також строків розгляду поданої скарги та поведінки ОСОБА_3 , який отримавши доступ до правосуддя, на розгляд скарги до суду не з`явився і не підтримав таку, подавши лише заяву про відкладення розгляду скарги, без надання належних та допустимих доказів поважності такого відкладення, слідчий суддя вважає необхідним відмовити у задоволенні поданої ним скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 369-372, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1