Єдиний унікальний номер № 285/3846/17
Провадження № 1-кп/0285/90/18
У Х В А Л А
22 червня 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 ,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -
встановив:
В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про зміну своєму підзахисному ОСОБА_5 запобіжного заходу. В обгрунтування клопотання посилається на те, що відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. При таких обставинах запобіжний захід може бути застосований виключно у випадку наявності достатніх даних вважати, що обвинувачений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтверджені відповідними належними та допустимими доказами, які б в сукупності свідчили про наявність достатніх підстав, що були зазначені вище. Натомість, на думку захисника, стороною обвинувачення не надані будь які докази, які б свідчили про те, що обвинувачений намагався впливати на свідків, потерпілих або знищувати докази, переховуватись від слідства. Крім того, ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , міцні соціальні зв`язки, проживав в квартирі з батьками, на даний час батько ОСОБА_7 проживає сам і потребує підтримки сина. До затримання, обвинувачений мав постійну офіційну роботу, працював водієм грузового автомобіля. За таких обставин є можливість забезпечити реалізацію більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника, просить звільнити його з під варти.
Прокурор заперечив проти зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки підстави, за яких судом було обрано, а в подальшому продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати і не зменшились, що, в свою чергу, унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання Рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду "розумний строк" у кримінальних справах починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена про висунуте проти неї обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато досудове слідство. При цьому зазначений період включає в себе все провадження у справі, у тому числі процес оскарження (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011, "Бортнік проти України" від 27.01.2011, "Єрілов проти України" від 11.12.2012, "Шаркозі проти України" від 11.12.2012, "Дрогобецька проти України" від 03.01.2013, "Катерина Микитівна Кучугурна проти України та 9 інших заяв" від 18.02.2014 та інші).
Відповідно до правових висновків, висловлених Європейським судом з прав людини у пунктах 98-101 рішення у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 року, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності справжніх ознак того, що цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважає правило про забезпечення права на свободу, закріплене в статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (див. рішення у справах «Кудла проти Польщі», «Ідалов проти Росії»). Тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою. Але із закінченням певного періоду часу такої підозри вже не достатньо. З цією метою національні судові органи повинні належним чином, враховуючи принцип презумпції невинуватості, розглянути усі факти, які свідчать «за» і «проти» існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції, та повинні навести їх у своїх рішення. Це означає, що кожного разу, коли суд має виносити рішення щодо доцільності продовження тримання під вартою, він повинен заново оцінити підстави для продовження такого запобіжного заходу. У разі, коли суд продовжує тримання під вартою, кожного разу використовуючи схожі, не кажучи вже про шаблонні, формулювання, не демонструючи, що він насправді приділяє увагу плинові часу, вимоги пункту 3 статті 5 Конвенції недотримуються (див. рішення у справах «Мансар проти Туреччини», «Свіпста проти Латвії», «Тірон проти Румунії»).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 надійшов до суду 26.10.2017 року.
На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 31.07.2017 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 28.09.2017 року.
Ухвалою слідчого судді від 27.09.2017 року продовжено строк тримання під вартою до 27.10.2017 року включно. Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрювався у вчиненні злочину із застосуванням насильства, розмір застави у кримінальному провадженні не визначався. Вподальшому обвинуваченому неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Станом на 22.06.2018 року триває розгляд кримінального провадження, яке знаходиться на стадії судового розгляду.
В матеріалах кримінального провадження наявні заяви потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно яких потерпілі будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, психологічного та фізичного тиску з боку обвинуваченого ОСОБА_5 не було, вважають, що обвинувачений має бути звільнений з під варти (т. 1, а.с. 189-190, т. 2 а.с. 23).
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини за яких обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даний час змінились.
Крім того, суд бере до уваги доводи захисника обвинуваченого, про те, що в судовому засіданні прокурором не доведено існування ризиків, зазначених в ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення), які унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а лише були висловлені припущення.
Крім того, суд враховує особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 37), на його утриманні знаходиться хворий батько - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який потребує постійного догляду (т. 1, а.с. 145-146), перебуває в цивільному шлюбі, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки, постійну роботу в м. Києві, де офіційно був працевлаштований до затримання, що підтверджується характеристикою з ТОВ "ПАРАДІЗ" (т. 1, а.с. 38).
Суд також враховує тривалий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, те, що потерпілі не мають ніяких претензій до обвинуваченого і заперечують будь-який психологічний та фізичний тиск з боку обвинуваченого, про що зазначають у своїх письмових заявах.
За таких обставин, суд обґрунтовано приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово, з покладення на них обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Разом з тим, при постановлені ухвали, суд також бере до уваги ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Керуючись ст.ст. 27, 107, 177, 178, 181, 194, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд -
ухвалив:
Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт цілодобово, строком на 60 днів до 21 серпня 2018 року включно та звільнити його з під варти з зали суду.
Заборонити ОСОБА_5 залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 , протягом строку дії запобіжного заходу.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладеного на нього зобов`язання, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання домашнього арешту покласти на Новоград-Волинський ВП ГУНП в Житомирській області. Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на Новоград-Волинську місцеву прокуратуру.
Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення та направити в Новоград-Волинський ВП ГУНП в Житомирській області для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :