МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілих ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000625 від 28.10.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поливанівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, інваліда 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2016 року близько 10 години 30 хвилин тракторист ОСОБА_7 , керуючи трактором марки «МТЗ-1025», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом марки «2ПТС-4-887Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись авто дорогою Т-04-10 із сторони смт. Магдалинівка у напрямку м. Дніпро, у світлий час доби, на горизонтальній ділянці, при необмеженій оглядовості, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проїжджаючи перехрестя авто дороги Т-04-10 та прилеглої до неї дороги у напрямку с. Олександрівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, не надавши дорогу автомобілю марки «Nissan» моделі «Вluebird», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався в зустрічному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_4 , у якому знаходилася пасажирка ОСОБА_5 , почав здійснювати розворот на 180°, ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із зазначеним автомобілем, чим порушив п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Nissan» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми; закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; забиття, садна м`яких тканин голови і обличчя; відкритого багатокламкового перелому правого надколінника; рваної рани правої кисті, розриву сухожиль розгиначів 3-4 пальців правої кисті, які згідно висновку судово-медичного експерта від 09 лютого 2017 року № 26 в сукупності відносяться до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як викликали розлад здоров`я на термін, більш як 21 день, на підставі п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «Nissan» ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи в області 45 зуба, перелом альвеолярного паростка в області 45, 44, 43, 42, 41, 33, 34, 35 зубів; травматична екстракція 31, 32 зубів; перелом кореня 35 зуба; рвана рана верхньої повіки праворуч; наскрізна рвана рана нижньої губи, рвана рана переддвер`я порожнини рота; інородні тіла в товщі м`яких тканин правої верхньої повіки; множинні садна обличчя; струс головного мозку на тілі ЗЧМТ від 28.10.2016 року; вестибулопатія; закритий уламковий перелом заднього краю вертлужної впадини зі зміщенням уламків праворуч; закритий перелом правої радіальної кістки з задовільним стоянням уламків; рани верхньої третини правого передпліччя, які згідно висновку судово-медичного експерта від 09 березня 2017 року № 51 в відносяться до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як викликали розлад здоров`я на термін, більш як 21 день, на підставі п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Згідно висновку судового автотехнічного експерта від 20 грудня 2017 року № 6/10.1/1043, в даній дорожній обстановці водій трактора «МТЗ-1025» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.

Технічна можливість запобігти дорожньо-транспортної пригоди для водія трактора «МТЗ-1025» ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, котрі не дозволили б йому виконати їх.

При заданому механізмі пригоди дії водія трактора «МТЗ-1025» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення не оспорював та надав покази про те, що 28 жовтня 2016 року близько 10 години 30 хвилин дійсно сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій він визнає себе винним, оскільки керуючи трактором по автодорозі Т-04-10 при здійсненні маневру розворот не надав переваги в русі автомобілю «Nissan», в результаті чого сталося зіткнення. У вчиненому щиро розкаявся, заявив про осуд своїх дій, просив суворо його не карати та застосувати до нього Закон України "Про амністію у 2016 році", оскільки на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнаний інвалідом третьої групи.
Потерпілий ОСОБА_4 , суду пояснив, що 28 жовтня 2018 року близько 10.30, на власному автомобілі марки «Nissan» моделі «Вluebird», реєстраційний номер НОМЕР_3 , разом із ОСОБА_5 їхали до смт. Магдалинівка. Попереду в зустрічному напрямку рухався трактор марки «МТЗ-1025», водій якого проїжджаючи перехрестя автодороги Т-04-10 та прилеглої до неї дороги у напрямку с. Олександрівка, раптово почав здійснювати маневр розвороту на 180о, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху. Потерпілий застосував екстрене гальмування, але уникнути зіткнення з трактором не вдалося. Матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_7 не має, цивільний позов заявляти не бажає, проти застосування до обвинуваченого акту амністії не заперечує.

Потерпіла ОСОБА_5 надала аналогічні ОСОБА_4 показання, Матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_7 не має, цивільний позов заявляти не бажає, проти застосування до обвинуваченого акту амністії не заперечує.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ст. 349 ч. 3 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин провадження допитом обвинуваченого, потерпілих та оголошенням даних, які характеризують особу ОСОБА_7 та дійшов до переконання, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України знайшла своє підтвердження повністю та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів які не досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та яким надано належну оцінку.

Оцінивши в сукупності досліджені у судовому засіданні докази, які є достовірними, допустимими й достатніми, суд дійшов висновку про те, що за вказаних у обвинувальному акті обставин було вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, а його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Конституцією України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68).

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч. 1 ст. 1).

Завданням кримінального провадження зокрема є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, повністю визнав себе винним, за місцем проживання характеризується позитивно, за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, являється інвалідом 3 групи, раніше не судимий.Обставиною, яка пом`якшує покарання і часткового зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи міркування прокурора, обставини вчинення злочину та його наслідки, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, позицію потерпілих, які не мають до ОСОБА_7 претензій, з урахуванням конкретних обставин справи, наявність обставини, що пом`якшує його покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, його мети, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 , покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. При цьому, з огляду на обставини, при яких сталася дорожньо-транспортна пригода, особи обвинуваченого та позицію потерпілих, суд вважає недоцільним призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті, чи звільнення обвинуваченого від покарання, судом не встановлено.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, на підставі п. "г" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році"

Прокурор, потерпілі та їх представник щодо заявленого обвинуваченим та його захисником клопотання заперечень не мають, вважають, що воно може бути задоволене та Закон України "Про амністію у 2016 році" може бути застосований.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акту про помилування, засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набув чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" № 1810-VIII від 22.12.2016 року (надалі - Закон).
Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, передбачених п. «г» зазначеної ст. 1 Закону - яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Згідно із ст. 6 Закону України "Про застосування амністії в Україні" особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", являється інвалідом третьої групи безстроково, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ № 015284 від 25.09.2014 року. Отже, оскільки обмежень, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" щодо застосування відносно ОСОБА_7 амністії, судом не встановлено, його слід звільнити від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження не обирався, а тому питання про його дію суд не вирішує. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення судових експертиз в сумі 4 793 грн. 92 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком один рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», повністю звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Міра запобіжного заходу не обиралася. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертних досліджень за експертизи № 6/10.2-32 від 16.03.2017 року в сумі 1759 грн. 20 коп., № 6/10.2-29 від 17.03.2017 року в сумі 1055 грн. 52 коп. та № 6/10.1/1043 від 20.12.2017 року в сумі 1979 грн. 20 коп., а разом 4 793 грн. 92 коп.

Речові докази по справі трактор марки "МТЗ" моделі "1025", реєстраційний номер НОМЕР_1 та причеп 2ПТС-4-887Б, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які передані на зберігання ОСОБА_9 залишити у власника за належністю.

Речовий доказ по справі - автомобіль марки «Nissan» моделі «Вluebird», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні на майданчику Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області - повернути власнику ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду у відповідності з вимогами статті 394 частини 2 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1