Дата документу Справа № 313/109/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/214/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №313/109/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нукус Каракалпакської АРСР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 16.12.2016 року, приблизно о 23 годині, знаходячись з дозволу ОСОБА_8 в її домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з кишені жіночої куртки, що висіла на цвяху у кухні будинку, таємно викрав грошові кошти у сумі 740 грн., купюрами номіналом 200 грн. у кількості 3 купюр та номіналом 20 грн. у кількості 7 купюр, що належать потерпілій ОСОБА_8 , чим завдав майнову шкоду останній на загальну суму 740 грн., а викраденим розпорядився.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 3 років обмеження волі. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що при призначенні покарання суд в повній мірі не врахував, що ОСОБА_7 раніше тричі судимий за умисні злочини, вчинив злочин середньої тяжкості через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, характеризується посередньо, раніше до нього двічі застосувалися положення ст.75 КК, проте обвинувачений відповідних висновків не зробив та знов вчинив злочин. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів. За таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги; обвинуваченого, який заперечив проти скарги та просив залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК, вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до положень ст.75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі та звільняючи обвинуваченого від його відбування на підставі ст.75 КК, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який віднесено до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

А тому суд першої інстанції, врахувавши зазначені обставини, дійшов правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що на теперішній час обвинувачений ОСОБА_7 вже відбуває реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі за вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27 лютого 2018 року, яким покарання, призначене обвинуваченому за даним оскаржуваним вироком, вже зараховано в строк остаточно призначеного покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що на теперішній час призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі, як про це йде мова в апеляційній скарзі прокурора, є недоцільним.

Відтак колегія суддів вважає за необхідне вирок суду залишити без змін. Істотних порушень, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4