Справа № 752/3045/18
Провадження №: 1-кп/752/923/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2018 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0012052 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, який працював не офіційно, освіта середня-спеціально, одружений, має малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

24.09.2003 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

28.01.2005 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України на 3 роки позбавлення волі;

23.09.2008 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

18.12.2008 року Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України на 3 роки позбавлення волі;

15.05.2015 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

встановив:
ОСОБА_3 19.12.2017 року приблизно о 20 год. 20 хв., знаходячись в розважальному закладі «Хеппілон», що знаходиться в приміщенні ТЦ «Океан Плаза», що за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, помітив раніше незнайому йому жінку, якою виявилася ОСОБА_9 , після чого у нього виник раптовий злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_9 та скориставшись тим, що вона відволіклась, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, просунув руку до її сумочки, що знаходилась у неї на плечі та дістав звідти належний останній мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 3» золотистого кольору, що знаходився в синьому захисному чохлі, вартістю 2000 грн. Після цього ОСОБА_3 заховав викрадений у потерпілої вказаний вище мобільний телефон до кишені своїх штанів та, відійшовши від неї на декілька метрів, обернув викрадене майно на свою користь та отримав можливість розпорядитися ним на свій розсуд.

В подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу на повторне таємне викрадення чужого майна ОСОБА_3 знову підійшов з боку спини до ОСОБА_9 , та скориставшись тим, що потерпіла відволіклась, знову поліз до її сумочки, та дістав звідти інший мобільний телефон, марки «Мейзу М2 міні» білого кольору, вартістю 1500 грн., який помітив під час викрадення першого телефону. В цей момент ОСОБА_9 відчула як хтось поліз до її сумочки та обернувшись, виявила, що біля неї стоїть ОСОБА_3 і в його руках помітила замотаний у його шарф її мобільний телефон марки «Мейзу М2 міні» білого кольору, який був у червоному чохлі, який вона одразу вихопила з його рук. Тим самим ОСОБА_3 не зміг довести до кінця свій злочинний умисел з причин, що не залежали від його волі, вчинивши при цьому усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених у вироку суду обставин визнав повністю та показав, що 19.12.2017 року приблизно о 20 год. 20 хв., знаходячись в розважальному закладі «Хеппілон», що знаходиться в приміщенні ТЦ «Океан Плаза», що за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, помітив раніше незнайому йому жінку, якою виявилася потерпіла ОСОБА_9 , після чого він вирішив викрасти в неї мобільний телефон із сумки. Для цього він підійшов до неї ззаду та непомітно витяг телефон, який поклав у задній карман штанів. При цьому він помітив у сумці потерпілої й інший телефон. З викраденим телефоном він вийшов з розважального центру та повідомив своєму товаришу, з яким там перебував, що вкрав телефон і можна вкрасти ще один. Через декілька хвилин, він з другом повернувся до розважального центру, знову підійшов ззаду до потерпілої та поліз у її сумку, проте вона відчула шорох. Коли він дістав телефон, то почав замотувати його у свій шарф, щоб заховати, потерпіла обернулась і помітила це та на її вимогу він повернув їй даний телефон. Потім вона почала вимагати повернути їй і інший телефон, який він вкрав перед цим. Він сказав, що не знає, де він, та пішов з розважального центру. Потерпіла йшла за ним, кликала на допомогу. Потім він присів біля розважального центру в кафе, де вже сидів його товариш і непомітно виклав перший телефону, вказані дії помітив охоронець. Коли він підійшов до нього, попросив встати, він встав і охоронець показав потерпілій телефон, вона сказала, що це її. Потім викликали поліцію. Перший телефон зразу ж не віддав, оскільки було соромно. Будь-якого насильства до потерпілої не застосовував. Про наявність у нього зброї повідомив потерпілу в присутності охорони, для того щоб вона його не чіпала та не кричала, наміру утримати викрадений телефон у нього не було. Свою вину у вчиненні крадіжок визнає в повному обсязі. Різновиди та вартість викраденого не оспорює. Умислу на грабіж в нього не було.

Крім вказаних показань обвинуваченого, вина останнього у вчиненні злочинів за викладених у вироку суду обставин підтверджується і показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила суду, що 19.12.2017 року вона разом з дітьми прийшла до розважального центру «Хеппілон», що знаходиться в приміщенні ТЦ «Океан Плаза», що за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176. Коли вона з дітьми знаходилась біля ігрових автоматів, відчула, що щось відбувається з її сумкою, коли обернулась, побачила біля себе обвинуваченого ОСОБА_3 , якого в подальшому впізнавала під час досудового розслідування. Він був у шарфі на шиї і вона помітила як він щось червоного кольору у нього замотує і зрозуміла, що це її телефон в червоному чохлі, після чого вирвала у нього з рук свій телефон. При цьому обвинувачений опір її не чинив. Як він витягав телефон, вона не бачила. Потім, перевіривши сумку, зрозуміла, що її другий телефон також відсутній у сумці. Почала казати обвинуваченому, що це він також його вкрав та вимагала повернути. Він сказав, що цього не робив, кричав та погрожував, щоб вона припинила галас, казав, що у нього є з собою пістолет і почав виходити із розважального центру. Вона пішла за ним та звала на допомогу. Деякий час ОСОБА_3 ходив по центру, а вона вже разом з охороною за ним. З поля її зору він не пропадав. Потім він присів біля «Хеппілону» в кафе ще до одного хлопця. Вона з охоронцями стояла поруч. Потім один з охоронців покликав її до дивану, де сидів ОСОБА_3 , та показав на диванчик, на якому сидів останній, там лежав її другий телефон. Потім викликали поліцію. Як обвинувачений викрав перший телефон вона не відчула і не бачила, в момент, коли забирала другий телефон обвинувачений вів себе пасивно, опору їй не чинив. Телефони для неї купував її чоловік в ломбарді, вартість їх складала 3500 грн., вони були в чохлах, на них були пошкодження не значні подряпини.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_10 показав, що працює в службі охорони ТЦ Океан Плаза. 19.12.2017 року ввечері він працював. Охоронці із розважального центру «Хеппілон» повідомили, що до них звернулась дівчина, яка повідомила про крадіжку її телефону та про те, що є підозрювані у вчиненні даного злочину. Коли він підійшов до розважального центру, йому показали двох чоловіків, серед яких був і обвинувачений, на якого потерпіла вказувала як на особу, що вкрала її телефон, він заперечував цей факт. В цей момент до нього підійшла ще одна працівниця розважального центру та повідомила, що побачила як обвинувачений поклав щось на диван, на якому сидів у кафе поруч. Він попросив обвинуваченого встати з дивану і коли той підвівся, вони побачили телефон, потерпіла сказала, що він належить їй. Телефон знаходився на дивані між подушками, склалось враження, що його хотіли заховати. Як обвинувачений вчиняв крадіжку, він не бачив. В подальшому він викликав службу безпеки ТЦ Океан Плаза та поліцію. Телефон в подальшому він вже побачив в кабінеті охорони на столі, з дивану його скоріш за все забрали працівники служби безпеки. ОСОБА_3 нервував, але вів себе не агресивно, наміру втекти в нього не було, очікував приїзду поліції.

Аналогічні за своїм змістом покази надав суду і свідок ОСОБА_11 , який працював охоронцем «Хеппілону» в день вчинення злочину. Останній повідомив, що оператор центру повідомила його, що жінка заявила про крадіжку телефону. Коли він до неї підійшов, вона вказала на осіб, які вчинили крадіжку, на її думку, серед них був і обвинувачений. Він повідомив про подію ОСОБА_10 . Крім того, разом з підозрюваними переглянули відео з камер спостереження. В подальшому, коли обвинувачений сидів на дивані, одна з операторів центру повідомила його, що ОСОБА_3 виклав щось на диван. Після того як його попросили встати, виявили телефон, який потерпіла впізнала як свій. Викликали поліцію. Телефон з дивану він не брав, на скільки пригадує його вилучали працівники ДСО. Обвинувачений вів себе нормально, тікати не намагався. Момент вчинення злочину він не бачив.

Допитана під час дистанційного судового провадження свідок ОСОБА_12 також підтвердила вищеописані події, зазначивши, що в день злочину працювала старшим інструктором в «Хеппілоні». З її місця роботи видно столики кафе навпроти. Вона бачила як ОСОБА_3 , сидячи на дивані, витяг щось з-під светра та поклав на диван, про що вона повідомила охороні. Момент вчинення обвинуваченим злочину, вона не бачила. Останній був схвильованим, але не агресивним, намагався встати з дивану та піти, але поруч була охорона.

Крім вказаних вище показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за вказаних у вироку суду обставин підтверджується і дослідженими судом письмовими доказами, зокрема, даними протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення від 19.12.2017 року (а.с. 45), згідно якої потерпіла повідомила про крадіжку її двох телефонів, даними протоколу огляду місця події від 19.12.2017 року (а.с. 46-48), згідно яких на дивані біля столу виявлено телефон марки «Ксіомі Редмі 3» в синьо-зеленому чохлі, поруч з яким стояв ОСОБА_3 . Останній повідомив, що даний телефон йому не належить, останній було вилучено. Крім того, згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання (а.с. 59-63) від 20.12.2017 року з фото таблицею до нього, потерпіла вказала на ОСОБА_3 як особу, яка заволоділа її мобільним телефоном 19.12.2017 року. Також вина обвинуваченого підтверджується і даними, що містяться в протоколі огляду предметів від 26.12.2017 року (а.с. 89), згідно яких було оглянуто мобільний телефон, вилучений з дивану; даними постанови про визнання речовим доказом та передачі його на зберігання від 26.12.2017 року (а.с. 90-91), згідно яких вказаний телефон визнаний речовим доказом та переданий потерпілій за належністю, відповідно до зберігальної розписки від 26.12.2017 року (а.с. 93) та даними квитанції щодо вартості мобільного телефону, який викрав обвинувачений (а.с. 92).
Також вина обвинуваченого підтверджується і даними протоколу огляду компакт-диску та перегляду відеозапису від 25.12.2017 року (а.с. 64-72), а також даними, що відображені на долученому до протоколі компакт-диску, який був двічі переглянутий судом за участю сторін кримінального провадження та потерпілої.

Дані, що містяться на відеозапису та були переглянуті узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілої і в повній мірі спростовують вказівки сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_3 відкрито заволодів майном потерпілої. Як видно із запису, ОСОБА_3 ззаду підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та таємно для останньої дістав з її сумки предмет, схожий на телефон, та поклав його до кишені штанів. В подальшому останній зникає з поля зору відеокамер і відсутній майже дві хвилини. Вказаний час, на думку суду, враховуючи те, що особа залишила місце вчинення злочину та не була викрита в той момент, є достатнім для того, щоб обвинувачений міг в повній мірі розпорядитись викраденим. За таких обставин, на думку суду, та керуючись, в тому числі, роз`ясненнями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6.11.2009 року», відповідно до яких крадіжку потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно та мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним, дії ОСОБА_3 за вказаним епізодом слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України за наведених у вироку обставин та кваліфікуючих ознак як закінчений злочин.

Наступний епізод таємного викрадення чужого майна з боку ОСОБА_3 , як вбачається із даних відеозапису, був розпочатий як таємне викрадення майна із сумки потерпілої ОСОБА_9 . Проте остання відчувши певний поштовх її сумки, обернулась і одразу ж вихопила з рук у обвинуваченого ОСОБА_3 предмет схожий на телефон. При цьому обвинувачений, як вбачається з відеозапису, не перешкоджав потерпілій забрати в нього телефон, вів себе пасивно. Вказане підтверджується і показаннями потерпілої, яка вказувала на те, що опір при поверненні нею свого майна обвинувачений не чинив. Після чого він пішов з місця вчинення злочину. За таких обставин, на думку суду, дані дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати, як зазначено вище у вироку за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Обвинувачений мав умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинив певні дії для його реалізації, а саме витягнув таємно телефон із сумки потерпілої, проте був викритий останньою, у зв`язку з чим не довів свій умисел до кінця, а саме не встиг розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, вчинивши при цьому всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. При цьому, враховуючи поведінку обвинуваченого, а також показання потерпілої та обвинуваченого, будь-якого супротиву під час його викриття потерпілою не чинив, не намагався втекти із викраденим. Згідно з роз`ясненнями вище наведеного п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 6.11.2009 року, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим, кваліфікуються як грабіж лише за умови, що винна особа після викриття продовжує вчиняти дії, направлені на заволодіння майном. Разом з тим, з боку ОСОБА_3 такі дії не вчинялись. Дії особи спрямовані на уникнення затримання без продовження дії, спрямованих на заволодіння чи утримання раніше викраденого не можуть кваліфікуватись як грабіж. За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_3 по епізоду викрадення другого телефону не переросли у відкрите викрадення чужого майна.

На думку суду, стороною обвинувачення не наведено жодних доказів на підтвердження того факту, що у обвинуваченого ОСОБА_3 одразу ж виник умисел на заволодіння двома телефонами потерпілої і в даному випадку мав місце продовжуваний злочин, що переріс із таємного викрадення чужого майна у відкрите. Обвинувачений в суді повідомив, що лише після таємного викрадення першого телефону, в нього виник умисел на заволодіння другим телефоном. Потерпіла підтвердила той факт, що телефони лежали в сумці поруч і побачити їх, не відчинивши та не зазирнувши в сумку, було неможливо. Крім того, обвинувачений повідомив суд, і вказане в повній мірі узгоджується з даними, що містяться на відеозапису з камер спостереження, що після заволодіння першим телефоном він мав безперешкодну можливість користуватися телефоном потерпілої чи розпоряджатися ним.

Слід вказати, що допитані в суді свідки сторони обвинувачення не були очевидцями вчинення ОСОБА_3 заволодіння майном потерпілої, останнім лише відомо про факт вчинення злочинів, а також про обставини подальшої поведінки обвинуваченого і виявлення у нього другого телефону потерпілої. Проте вказані обставини стороною захисту не оспорюються. Крім того, свідки повідомили, що в момент, коли вони спілкувались із обвинуваченим та спостерігали за ним, останній був знервованим, проте не агресивним, протиправних дій по відношенню до потерпілої чи інших осіб з метою повернення у своє володіння викраденого ним раніше майна не вчиняв, втекти з торгівельного центру не намагався.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України згідно пред`явленого останньому обвинувачення свого підтвердження не знайшла.

Наявні у справі протокол огляду місця події від 19.12.2017 року з фото таблицею до нього (а.с. 49-58), постанова про визнання речовим доказом та передачі його на зберігання від 22.12.2017 року (а.с. 85-87), не мають відношення до пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, стосуються огляду та визнання речовими доказами особистих речей обвинуваченого, які не стосуються факту заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 , тому не покладаються в основу вироку.
Досліджені судом протоколом затримання особи від 20.12.2017 року (а.с. 73-76) та повідомленням про підозру від 20.12.2017 року (а.с. 77-78) стосуються дотримання стороною обвинувачення процесуальних вимог щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та не містять даних в розумінні ст. 84 КПК України.
Долучені стороною обвинувачення та долучені до справи копії судових рішень щодо попередніх судимостей ОСОБА_3 , які є даними, що характеризують особу обвинуваченого та впливають на кваліфікацію його дій, суд визнає належними і допустимими. Вказані документи були витребувані в період досудового розслідування (а.с. 210, 211), проте отримані, а тому і надані суду, під час судового розгляду даного провадження. Крім того, дані викладені у вказаних рішеннях, були відкриті та відомі обвинуваченому та його захиснику під час досудового розслідування, оскільки інформація про судимості обвинуваченого містилась і в наданих та досліджених судом вимозі ДІТ МВС України (а.с. 96-99), копіях вироків, в тому числі від 15.05.2008 року (а.с. 100-107) та в довідках про звільнення ОСОБА_3 з місць позбавлення волі (а.с. 119,120), які відкривались стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.
За таких обставин, посилання захисника на їх недопустимість, у зв`язку з чим на відсутність в діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки як повторність, є надуманими та безпідставними. Крім того, слід вказати, що під час встановлення даних про особу обвинуваченого, ОСОБА_3 не заперечував факт наявності у нього попередніх судимостей, вказаних у обвинувальному акті.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчинених злочинів, які відносяться відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, обставини вчинення злочинів, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, у зв`язку із поверненням викраденого майна, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, вчинив нові злочини через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком суду, що свідчить про його стійку злочинну направленість та небажання стати на шлях виправлення, зі слів підсудного до затримання працював не офіційно, одружений, має неповнолітню дитину, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд із врахуванням вище наведених обставин вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинені ним злочини покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України із врахуванням вимог ч. 3 ст. 68, ст. 70 КК України.

На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Суд вважає, що підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 судових витрат на залучення експерта відповідно до вимог закону немає, оскільки проведена в рамках даного провадження судово-балістична експертиза не покладена в основу пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення і її проведення немає жодного значення для даного кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом частково складання призначених покарань остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 21.05.2018 року.
Речові докази: пластикові та картонні картки, картонна коробка із надписом «Into in one», Bluetooth колонка чорно-білого кольору, парфуми із надписом «Blak Soul» чорного кольору, USB кабелі білого та чорного кольору, металеві монети різного номіналу, відкрита пачка вологих серветок, поліетиленовий пакет з USB-шнуром, пластикова коробка жовтого кольору із написом «Супер Блиск», флеш-накопичувачі чорного кольору в кількості 3 шт., кулькова ручка, батарейки пальчикові, навушники білого кольору, мобільний телефон «IPhone» сірого кольору, мобільний телефон «Мейзу» сірого кольору, мобільний телефон «Нокіа» сірого кольору, зв`язка ключів, оптичний диск накопичувач, розкладний ніж чорного кольору, які передані на зберігання ОСОБА_3 , залишити останньому за належністю;

мобільний телефон «Xiaomi» модель «Redmi 3» золотистого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 в захисному чохлі, схожому на гуму, синього кольору, який переданий на зберігання ОСОБА_9 , залишити останній за належністю.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити у виді тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк призначеного покарання строк досудового тримання під вартою з 19.12.2018 року по 20.05.2018 року включно.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1