Справа № 132/2936/17
Провадження №11-кп/772/132/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000379 , внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 19.06.2017, за апеляційними скаргами заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 03.10.2017, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, судимого 18.07.2017 року Калинівським районним судом Вінницької області по ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Відповідно ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за останнім вироком та попереднім вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 18.07.2017 року, ОСОБА_8 призначено остаточну міру покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_8 , близько 00:30 години 18.06.2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди, підійшовши до сільського будинку культури в с. Котюжинці Калинівського району Вінницької області, шляхом віджиму металопластикового вікна проник в середину сільського будинку культури, звідки таємно вчинив крадіжку дриль-шуруповерта марки «Forte» моделі «DS 403 VR» вартістю 449,00 грн.; електричного дриля марки «Stern» моделі «ID 13F» вартістю 780,00 грн., 60 метрів силового мідного проводу ШВВП 3x2,5 вартістю 18 гривень за один погонний метр всього на суму 1080 гривень та 40 метрів силового мідного проводу 2x1,5 вартістю 8 грн. за один погонний метр всього на суму 320 гривень, після чого переніс викрадене майна до лісосмуги, де обпалив ізоляційне покриття викрадених проводів, а вранці того ж дня збув викрадене майно невстановленій слідством особі на ринку в м. Вінниця за 200 гривень, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2629,00 гривень.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 03.10.2017 в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_8 визначити у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців та вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 18.07.2017, яким останньому призначено покарання за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки виконувати самостійно.
Апеляційна скарга мотивована тим, що призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України суд не в достатній мірі врахував тяжкість правопорушення та особу обвинуваченого, а при призначенні покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 ч.4 КК України не дотримав вимог цього закону та роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями ставиться питання про скасування вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 03.10.2017 з направленням справи на новий судовий розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що суд при винесенні вироку був позбавлений можливості на підставі отриманих даних в ході допиту об`єктивно з`ясувати чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить таке діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність його передбачено, а також чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення. За таких обставин вважає, що розгляд провадження у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України був неможливий.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги заступника прокурора та просив задовольнити її в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляції заступника прокурора, просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненнями з підстав викладених в ній.
При цьому обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що зізнавальні покази він надавав на прохання працівників правоохоронних органів, та при цьому не міг конкретно відповісти, на чиї саме. Також повідомив, що пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченого йому судом була вручена. В судових дебатах просив суворо не карати.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями що суд при винесенні вироку був позбавлений можливості на підставі отриманих даних в ході допиту об`єктивно з`ясувати чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить таке діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність його передбачено, а також чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається з вироку суду, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийняв рішення за клопотанням прокурора ОСОБА_11 про скорочений судовий розгляд, так як учасники судового провадження вважали, що обставини справи доведені наявними у справі доказами, вони не потребують дослідження у ході судового розгляду і ніким не оспорюються.
При цьому з журналу судового засідання та технічного запису вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_8 було роз`яснено наслідки розгляду провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Крім цього під час пояснень, наданих суду першої інстанції, ОСОБА_8 повідомив про обставини вчинення злочину, які співпадають з обставинами, викладеними в обвинувальному акті та які суд вважав встановленими у вироку, а саме що він 18 червня 2017 року близько 3 години ночі, після вживання спиртних напоїв за допомогою рук віджав металопластикове вікно та проник в середину сільського будинку культури, звідки викрав дриль-шуруповерт електричний дриль, 60 метрів силового мідного проводу 3x2,5 м., а також силовий мідний провід 2x1,5 м. Після цього викрадені речі переніс до лісосмуги, де обпалив ізоляційне покриття викрадених проводів, а вранці того ж дня збув викрадене майно невідомій особі на ринку в м. Вінниця за 200 гривень, які витратив на власні потреби. На даний час дриль шуруповерт та електричний дриль повернув потерпілому ОСОБА_10 . Свою вину у вчиненому визнав повністю, розкаюється, просив суворо не карати.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна по кваліфікуючій ознаці поєднана з проникненням у інше приміщення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Таким чином, сукупність зазначених доказів дали суду першої інстанції дійти обґрунтованого висновку про доведеність висунутого проти ОСОБА_8 обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Стосовно порушення права на захист, суд апеляційної інстанції зазначає, що ані під час підготовчого провадження, ані під час судового розгляду, обвинуваченим не заявлялось клопотання про призначення захисника.
Апеляційний суд також не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині м`якості призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України.
Так, відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім наведеного відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
На переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання за ч.3 ст.185 КК України суд врахував тяжкість правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, яка є раніше судимим, проте визнав вину, розкаявся у вчиненому, відшкодував заподіяну шкоду. За наведених обставин призначене покарання в межах санкції частини статті ближче до найнижчої межі є вірним.
Проте доводи апеляційної скарги заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає слушними з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність призначення остаточного покарання ОСОБА_8 на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України до ухвалення відносно нього попереднього вироку від 18.07.2017 Калинівським районним судом Вінницької області, проте неправильно визначив принцип призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів.
Виходячи з положень ч.4 ст. 70 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 раніше судимий вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 18.07.2017 за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.
Кримінальне правопорушення, що інкримінується обвинуваченому за оскаржуваним вироком, він вчинив 18.06.2017, тобто до ухвалення попереднього вироку від 18.07.2017.
У мотивувальній частині вироку суд дійшов правильного висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_8 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, про що зазначено у резолютивній частини оскаржуваного вироку, згідно якої ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, яке належить відбути реально.
За таких обставин, судом першої інстанції невірно визначено остаточне покарання ОСОБА_8 на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 18.07.2017, адже за вказаних обставин принцип часткового складання призначених покарань не застосовуються та кожний вирок повинен виконуватись самостійно.
Таким чином, згідно п.4 ст. 1 ч.2 ст. 409 ,п.1 ч.1 ст. 413 КПК України допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення.
Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 03.10.2017 у кримінальному провадженні №0000379, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 19.06.2017 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_8 визначити у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі та вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 18.07.2017, яким ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки виконувати самостійно.
В решті вирок залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: