АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 664/103/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/420/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 121 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.02.2018 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
17.12.2010 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.115 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 03.06.2016 року з Північної ВК №90 Херсонської області, не відбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 2 дні
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі з поміщенням засудженого до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обрано тримання під вартою. Строк відбування покарання обчислено з дня затримання - 11.12.2017 року.Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом встановлено, що 08.10.2017 року близько 23.00 години ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одній із кімнат(їдальні) будинку АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_10 , з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись навпроти останньої кулаками правої та лівої руки наніс потерпілій ОСОБА_10 , не менш 10 ударів кулаками по голові в волосисту та лицьову частину, тим самим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньо черепної травми у вигляді крововиливів обличчя, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, в білкову оболонку правого ока, в м`які покрови голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та стоять в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої 14.10.2017 року.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що підготовче судове засідання, яке було призначено на 30.01.2018 року проведено без участі потерпілого, від якого начебто є заява про проведення судового засідання без його участі, вказану заяву надано було прокурором в судовому засіданні і яка викликає сумніви про дату та час відібрання даної заяви і її автентичність, оскільки відсутні будь-які докази направлення судом та отримання повідомлення потерпілим про дату та час і місце проведення підготовчого провадження. Крім того, зазначає, що судом поза увагою залишено факт смерті потерпілої ОСОБА_10 через неділю після спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим, при цьому родичі, знайомі та сама потерпіла ОСОБА_10 не звернулись за наданням медичної допомоги, внаслідок чого у неї виникли ускладнення розладу стану здоров`я, що призвели до смерті, проте обвинувачений не міг знати про дані ускладнення здоров`я потерпілої, оскільки залишив її у свідомості та вважав, що після сварки та побиття вони не будуть проживати разом. Крім того, вважає, що вирок суду вирок суду є занадто суворим та призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного обвинуваченим злочину та особі обвинуваченого, який свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 визнав повністю, винуватість за ч. 2 ст. 121 КК України заперечував, оскільки не міг передбачити, що потерпіла не звернеться до лікарні за медичною допомогою. Обставини подій, що відбувались між часом спричинення тілесних ушкоджень та настанням смерті, в матеріалах провадження не встановлені та сторона обвинувачення висунуло обвинувачення не тільки за спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим, а й не надання медичної допомоги потерпілій. Повний перелік причин, що призвели до настання смерті, не вказано ані в підозрі, ані в обвинувальному акті, ані у вироку, а висновок судово медичної експертизи в суді не досліджувався. Крім того, у вироку не зазначено, які обставини суд визнав такими, що пом`якшують покарання, та не вказано на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника відхилити, заслухавши виступ сторін в судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду через відсутність в матеріалах справи підтвердження про виклик потерпілого в судові засідання та проведення судового розгляду у відсутності потерпілого.

Вказані обставини апелянт вважає істотним порушенням вимог КПК, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та передбачає скасування вироку із призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Оцінюючи вказані доводи, колегія суддів виходить з наступного.

Так, у ст. 412 КПК України законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушень вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Тобто при вирішенні питання про те, чи було порушення істотним та таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені у п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, на думку колегії суддів, необхідно зважати на те, чи перешкодило це порушення ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи 30.01.2018 року (а.п. 18) на адресу Цюрупинського районного суду надійшла заява від потерпілого ОСОБА_11 про здійснення підготовчого судового засідання та судового розгляду без його участі за станом здоров`я, сімейними обставинами та відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого.

Сторони як під час підготовчого, так і в ході судового розгляду не заперечували проти розгляду провадження у відсутності потерпілого.

У встановленому законом порядку вирок суду, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, потерпілий не оскаржив та до апеляційного суду подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких підтвердив справжність поданої ним заяви та своє волевиявлення про здійснення судового розгляду в його відсутності.

Таким чином, доводи апелянта про істотне порушення судом вимог КПК через розгляд провадження у відсутність потерпілого та подання заяви від його імені сторонніми особами не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційні вимоги про скасування вироку суду з підстави, передбаченої у п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК задоволенню не підлягають.

Як встановлено колегією суддів, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, дії обвинуваченого кваліфіковані за ст. 121 ч. 2 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Норма ст. 349 ч. 3 КПК України передбачає можливість визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини справи не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.
Звукозаписом судового засідання від 01.02.2018 року підтверджено, що суд першої інстанції у повні мірі виконав положення ст. 349 ч. 3 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому, його захиснику та прокурору її зміст, в тому числі щодо можливості оскарження вироку суду в разі застосування скороченого порядку дослідження доказів лише в частині призначеного покарання, на що сторони підтвердили, що положення змісту вказаної норми закону їм повністю зрозумілі і надали свою згоду на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України
При цьому, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, висловив розкаяння з приводу вчиненого, добровільно, без будь-якого примусу дав послідовні показання про обставини вчинення злочину, не оспорюючи фактичні обставини, встановлені органом досудового розслідування щодо часу, місця, способу вчинення злочину, механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, їх кількості та локалізації, які відображено у вироку та повністю узгоджуються з фактичними обставинами справи, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Виходячи з наведеного, за відсутності порушень з боку суду вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції в частині заперечення захисником обвинуваченого фактичних обставин кримінального провадження та посилання захисника на безпідставне недослідження судом висновку судово-медичної експертизи.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного, який вчинив умисний тяжкий злочин у період непогашеної судимості за вчинення умисного вбивства, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Всупереч твердженням апелянта суд вказав на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому та перерахував обставини, що його обтяжують вчинення злочину у стані алкогольного стягнення та рецидив злочинів і дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ст. 121 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк, ближчий до максимального, яке належить відбувати реально, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі щодо неприязних стосунків між обвинуваченим та потерпілою, пасивну поведінку її родичів щодо своєчасного звернення по медичну допомогу не впливають на правильність призначення ОСОБА_9 судом кримінального покарання.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_7 не бажав настання смерті ОСОБА_10 та сподівався на її одужання, також не впливають ані на правильність призначеного йому покарання, ані на правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України за своєю конструкцією належить до категорії складних злочинів.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини: умислом (прямим/непрямим) щодо заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Заподіюючи потерпілій чисельні тілесні ушкодження в життєво важливий орган голову, ОСОБА_7 , хоча і не бажав настання смерті останньої, однак не міг не усвідомлювати можливість настання такого результату як наслідок вчинюваних ним неправомірних дій, що останній не заперечував в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.02.2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення.
Судді: три підписи

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2