АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника засудженого ОСОБА_7
представника Чернівецької УВП№33 ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2018 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, неодруженого, непрацюючого,
засудженого вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року за ч.3 ст.286 КК України до 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період перебування в слідчому ізоляторі з 15 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01.08.2018 року вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року змінено та призначено ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.286, ч.5 ст.72 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення

ЄУНСП: 727/8403/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9
Номер провадження: 11-кп/794/389/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ст.81 КК України
волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, в решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

На вказану ухвалу суду першої інстанції, захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу районного суду і постановити нову, якою звільнити його підзахисного ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк покарання.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги тим, що суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про УДЗ ОСОБА_6 , оскільки згідно характеристики його підзахисного наданої начальником відділення СПС ВСПВР ДУ «Чернівецька УВП (№33)», за період відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_6 характеризується добре, зарекомендував себе з позитивного боку. Виявив бажання працювати, і наказом начальника установи від 25.07.2017 року залучений до числа робітників навчально-виробничої майстерні для проведення безоплатних робіт, пов`язаних із благоустроєм установи. До виконання поставлених завдань ставиться відповідально. Роботу виконує вчасно та якісно. Стягнень немає. За сумлінне ставлення до праці під час виконання робіт йому оголошено подяку. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними. Поводить себе спокійно, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. В індивідуальних бесідах розсудливий. На зауваження реагує спокійно, приймає виважені рішення. У відносинах із працівниками адміністрації тактовний та ввічливий, виконує їхні законні вимоги. Враховує думку колективу, конфліктних ситуацій з оточуючими не створює. За характером спокійний, врівноважений. Вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко розкаявся у вчиненому. За місцем проживання характеризується позитивно.

Однак, не дивлячись на наведене, суд першої інстанції відмовив в задоволенні поданого клопотання, при цьому, свою позицію аргументував тим, що в матеріалах особової справи відсутні відомості, що відображають його ставлення до праці, а також те, що в цих же матеріалах відсутні характеризуючі дані щодо ступеня виправлення.

Крім цього, суд не зазначає, які саме дані, та в якій саме формі необхідні для того щоб він міг дійти до певного та об`єктивного висновку про ступінь виправлення та перевиховання ОСОБА_6 .

Також зазначає, що у відповідності до змісту ст.ст.534, 537 КПК України та ст.154 КВК України, ніяких особливих чи специфічних доказів виправлення засудженого до клопотання захисник подавати не повинен.

Заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваної ухвали суду та доводи апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на обставини в ній зазначені, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважаючи рішення районного суду законним, представника СВК №67 ОСОБА_8 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія

суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ст.404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 був засуджений вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року за ч.3 ст.286 КК України до 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період перебування в слідчому ізоляторі з 15 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01.08.2018 року вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року було змінено та призначено ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.286, ч.5 ст.72 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, в решті вирок суду першої інстанції залишено без змін, з цього часу ОСОБА_6 набув статусу засудженого.

На час розгляду клопотання засуджений відбув більше 1/2 строку призначеного покарання.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про застосування до його підзахисного умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст.81 КК України, відмовив у її задоволенні, оскільки прийшов до висновку про відсутність достатніх даних, які б свідчили про його виправлення, а саме про те, що ОСОБА_6 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як встановлено апеляційним судом з наявної в матеріалах справи характеристики, затвердженої начальником державної установи «Чернівецька установа виконання покарань(№33)» (а.с.12), засуджений ОСОБА_6 перебуває в указаній установі з 17.10.2016 року по теперішній час. За час перебування в Чернівецькій УВП №33 адміністрацією установи один раз заохочувався, був залучений до числа робітників навчально-виробничої майстерні установи для проведення безоплатних робіт пов`язаних із благоустроєм установи. Поводить себе спокійно, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Вимог санітарії та правил особистої гігієни дотримується, своє спальне місце підтримує в чистоті. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом побачень та отримання передач.

Як вбачається із матеріалів особової справи ОСОБА_6 , він був залучений до праці у статусі ув`язненого.

При цьому, колегія суддів враховує і пояснення представника Чернівецької УВП №33 ОСОБА_10 , який в судовому засіданні районного суду стверджував, що відносно засудженого ОСОБА_6 щоденник щоденної роботи не заводився, на даний час він не відноситься до осіб, які відбувають покарання. Крім цього в адміністрації установи відсутні відомості, які б підтверджували ступінь виправлення ОСОБА_6 .

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом покарання та він може повернутися до суспільства і це буде безпечним, як для нього так і для інших.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що матеріали даної судової справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування відносно засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактом є не факт відбуття ним встановленої частини покарання, а факт виправлення.

Доводи апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання є необґрунтованими, оскільки, висновок суду про доведеність виправлення засудженого базується на всебічному врахуванні даних про його особу та його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування в установі.

Умовно-дострокове звільнення слід розцінювати, як свого роду винагороду окремих засуджених за зразкову поведінку і ставлення до праці. Фактично пасивна форма поведінки, що виявляється в утриманні від порушень правил внутрішнього розпорядку є нормою поведінки кожного з засуджених і не заслуговує заохочень.

Ті обставини, що ОСОБА_6 приймає участь в благоустрою установи, є спокійним, доброзичливим та має адекватну самооцінку, про що зазначено в поданій апеляційній скарзі, не вказує, що в суду першої інстанції були підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, про що просить апелянт, не вбачається.

Крім цього, ОСОБА_6 з 01.08.2018 року має статус засудженої особи, однак на даний час утримується в Чернівецькій УВП №33 для подальшого етапування до місця відбуття покарання за вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року. У матеріалах особової справи засудженого відсутні документи про виконання вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14.12.2017 року щодо ОСОБА_6 , а тому вимоги апелянта про умовно-дострокове звільнення засудженого, є передчасними.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу і на те, що апелянти не позбавлені можливості в майбутньому звернутись з таким клопотанням до суду.

Порушень вимог закону під час розгляду клопотання про умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, судом першої інстанції, які могли б істотно вплинути на висновок суду та давали підстави для скасування ухвали районного суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.81 КК України, ст.404, 407, 537 та 539 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі без змін.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

02.10.2018 року

(дата засвідчення копії)