Провадження № 11-кп/4820/116/18
Справа № 676/6574/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001891 від 25.10.2017 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 20 липня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 20 липня 2018 року

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісоводи Городоцького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Документи: матеріали висновку №3635 від 30 жовтня 2017 року після набрання вироком законної сили ухвалено повернуто до Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області.

За вироком суду, ОСОБА_7 25 жовтня 2017 року близько 18 год. 50 хв., знаходячись у кімнаті житлового будинку домоволодіння по АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_9 , що виник на ґрунті застосування потерпілою методів виховання щодо її малолітньої доньки, а також на ґрунті тривалих неприязних відносин у зв`язку з проживанням останньої із сім`єю у будинку, штовхнув ОСОБА_9 руками у тулуб, від чого остання впала на ліжко. Після цього ОСОБА_7 умисно наніс декілька ударів руками в обличчя потерпілої, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, а також декілька ударів руками у тулуб потерпілої, завдавши потерпілій фізичної болі і не спричинивши тілесних ушкоджень. Після того як потерпіла встала із ліжка та намагалася втекти в іншу кімнату, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_9 декілька ударів невстановленими в ході досудового розслідування предметами по тулубу потерпілої, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в підключичній області зліва. Таким чином, ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_9 вищевказані тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, двох синяків в підключичній області зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначеними вище умисними діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 20 липня 2018 року. Визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і кримінальне провадження закрити у в`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
При цьому вказує, що судом неправильно були кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, оскільки під час досудового слідства та судового розгляду обвинувачений логічно та послідовно показав про те, що умислу спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_9 в нього не було, конфлікт спровокувала сама ОСОБА_10 і саме вона почала наносити обвинуваченому удари, а він оборонявся. Тому в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбачений ст.125 КК України.
Суд не дав належної оцінки показам обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , заяві ОСОБА_14 про те, що його побила ОСОБА_9 .
У вироку судом встановлено, що сама ОСОБА_9 із напольними вагами зайшла до кімнати ОСОБА_7 , де на грунті застосування потерпілою методів виховання щодо її малолітньої доньки виник конфлікт.
Вказані обставини підтверджують те, що саме ОСОБА_9 спровокувала сварку а потім бійку. Під час конфлікту ОСОБА_7 обороняючись, намагався відібрати ваги, які ОСОБА_9 використовувала як предмет для нанесення тілесних ушкоджень.
У вироку суду необгрунтовано зазначено про те, що після того як потерпіла встала з ліжка і намагалася втекти в іншу кімнату ОСОБА_7 умисно наніс їй декілька ударів невстановленими в ході досудового розслідування предметом по тулубу потерпілої, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в підключичній області зліва. Оскільки якби обвинувачений вдарив ОСОБА_9 , яка тікала, її можна було б вдарити по спині, а не в області ключиці.
Крім того, суд безпідставно відхилив клопотання обвинуваченого про додатковий допит свідка ОСОБА_13 , який не бачив обставин бійки, а тільки чув ляпас та якісь удари по тілу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника на підтримку доводів поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та дав показання, що проживає спільно із дружиною та сім`єю доньки у одному будинку по АДРЕСА_1 . У нього із донькою склалися неприязні стосунки на ґрунті спільного проживання, В день події він перебував в дома із дружиною та малолітньою онукою, яка зробила в кімнаті доньки безлад. Близько 19 год. повернулася донька із онуком, якого відразу донька завезла на інвалідному візку до своєї кімнати. Побачивши безлад, донька почала сваритися із малолітньою онукою, яка прибігла до нього у кімнату та сховалася від матері за дружину. ОСОБА_9 прибігла та схопила доньку, хотіла її відлупцювати. Він попросив доньку відійти і після цього штовхнув її плечем, від чого донька впала на ліжко. При цьому, будь-яких ударів він їй не наносив, натомість донька побігла у кімнату та взяла в руки підлогові ваги, у зв`язку з чим він, побоюючись нанесення вагами йому ударів, схопив за ваги і знову плечем штовхнув доньку, він чого вона впала на ліжко. Дружина із онукою вибігли на вулицю, а він намагався забрати ваги. ОСОБА_9 декілька разів наносила йому удари ногами по тулубу та лице. Вирвавши із рук ваги, він кинув їх у кутку на купу білизни. Донька зігнулася і хотіла знову взяти ваги, проте він її штовхнув і сказав, щоб вона не брала ваги. Після цього донька забігла до себе в кімнату і взяла в руки праску. Онук почав кричати їй, щоб вона не брала праску, тому він, побоюючись за власну безпеку, утримував ручку дверей. В цей час ОСОБА_9 намагалася відкрити двері, тягнучи їх у власну сторону. Після того як він пустив дверну ручку, ОСОБА_9 сильно шарпнула за ручку і дарилася головою в праску. Після цього ОСОБА_9 почала плакати, і він вийшов на вулицю. Після цього він у будинок до приїзду працівників поліції не заходив.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується:

- показами потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, що в день події близько 19 год. вона разом із сином, який є інвалідом з дитинства та пересувається на інвалідному візку, приїхали із коледжу додому. Вона відразу сина завезла до кімнати. В кімнаті вона виявила безлад, який зробила донька, у зв`язку з чим вона почала із нею сваритися. Донька вибігла із кімнати до батьків, які мешкають в кімнаті поруч. Вона також пішла за донькою, оскільки хотіла посварити її за вчинений безлад. Мати сказала батькові, що вона буде бити доньку, що батькові не сподобалося. Коли вона взяла дитину за руку щоб завезти до своєї кімнати, батько руками штовхнув її у груди, від чого вона впала на ліжко. Після цього батько почав наносити їй руками удари у тулуб, живіт, обличчя, вона кричала і просила його не бити. Після того як вирвалася, почала втікати у кімнату, проте батько продовжував наносити їй удари, порвав футболку і бюстгальтер, ударив по спині, а також наніс декілька ударів вагами, намагався відкрити двері, які вона утримувала за ручку. Син в цей час перебував у кімнаті і кричав до батька, щоб він не бив її. Після цього вона викликала працівників поліції та швидку допомогу.

- Показами неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , який підтвердив показання потерпілої ОСОБА_9 та пояснив, що в день події мати привезла його із коледжу додому, де відразу завезла на візку у кімнату. Оскільки молодша сестра вчинила безлад у кімнаті, мати почала із нею сваритися. Сестра вибігла до іншої кімнати, де мешкають його дід та бабуся. Мати побігла за сестрою і там продовжувала сваритися. Тоді ж він безпосередньо чув, як мати почала кричати та просити діда, щоб він її не бив, він чув, як дід наносив матері ляпаси по обличчю, удари по тілу, звуки боротьби між ними, мати плакала, кликала на допомогу, верещала від болю. Він кричав, щоб дід не чіпав маму. Після цього, мати забігла у кімнату і стала зачиняти двері, в цей час через отвір дід наніс удар підлоговими вагами у праве передпліччя, а також намагався вдертися до кімнати, але мати тримала ручку дверей. Невдовзі дід вибіг на вулицю. Мати викликала поліцію та швидку допомогу. Після події на обличчі матері він бачив підбиту щелепу, мати плювалася кров`ю, на матері він також бачив порвану футболку та бюстгальтер, мати жалілася на болі в районі сечового міхура. Також свідок ОСОБА_13 в суді заперечив ту обставину, що мати тримала в руках праску з метою вдарити діда.

-Показами свідка ОСОБА_11 , яка показала, що в день події вона як фельдшер у складі бригади швидкої допомоги приїхала на виклик до будинку обвинуваченого. На місці події дізналася від учасників конфлікту про сварку та бійку між батьком і донькою. Батько скаржився на тиск і біль у серці. Після вимірювання тиску батьку дала таблетку. Потерпілу ОСОБА_9 вона не оглядала, оскільки остання зачинилася в кімнаті. Після того, як потерпіла все ж таки на їх прохання відчинила двері, у кімнаті вона побачила потерпілу ОСОБА_9 , яка була дуже схвильована, її старшого сина на інвалідному візку та малолітню доньку. На потерпілій вона побачила роздерту футболку, а також потерпіла скаржилась на біль у щелепі зліва, обличчя було червоне. Будь-яких слідів на обличчі потерпілої не бачила, оскільки ОСОБА_9 відмовилась від огляду. На їхнє прохання поїхати до травмпункту потерпіла спочатку відмовлялася, а згодом погодилася. Вони довго очікували її, проте згодом потерпіла відмовилася їхати до травмпункту. В будинку все було розкидане, перевернуте.

-Показами свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила ту обставину, що спільно із ОСОБА_11 виїжджала на місце події за повідомленням про сімейну сварку, обставин події вона не запам`ятала.

- Висновком експерта №814 від 31 жовтня 2017 року. При проведенні експертизи, яка розпочата 27 жовтня 2017 року о 10 год. 50 хв. та закінчена того ж дня, у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, двох синяків в підключичній області зліва, які могли утворитися внаслідок чотирьох разової дії тупих твердих предметів по механізму «удар» біля 2-3 діб тому назад від моменту проведення судово-медичної експертизи і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно із п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року).

Судово-медичний експерт ОСОБА_16 дав роз`яснення вказаного висновку експерта та в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що виявленні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли бути отримані останньою в день та час події, тобто близько 19 год. 25 жовтня 2017 року, про що свідчать синюшно-фіолетовий колір синців.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 10 листопада 2017 року та відеозаписом вказаної слідчої дії, який було продемонстровано в залі судового засідання в порядку ст.359 КПК України, відповідно до яких з участю потерпілої ОСОБА_17 проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які отримані під час допиту потерпілої ОСОБА_9 . В ході слідчого експерименту потерпіла розповіла та відтворила на місці події, яким саме чином їй були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Зазначені показання аналогічні тим, які потерпіла надала в судовому засіданні.

-Висновком експерта №894 від 10 листопада 2017 року, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_9 у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, двох синяків в підключичній області зліва, могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів по механізму «удар» при обставинах, вказаних потерпілою при проведенні слідчого експерименту.

-Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 жовтня 2018 року, за якими слідчий СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_18 в день події відібрав усну заяву в потерпілої ОСОБА_9 про те, що 25 жовтня 2018 року близько 19 год. в м. Кам`янці-Подільському ОСОБА_7 в приміщенні будинку АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

-Довідкою Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області №4819/01/108-2018 від 12 квітня 2018 року відповідно якої, згідно із бази ІІПС «Армор» 25 жовтня 2017 року в ЖЕО Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за №11840 з лінії «102» зареєстроване звернення ОСОБА_9 про те, що 25 жовтня 2017 року близько 18 год. 50 хв. по пров. Топольського, 14, ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя доньці ОСОБА_9 (а.с.141-142), що підтверджує ту обставину, що саме потерпіла ОСОБА_9 звернулася на лінію «102» із заявою про спричинення їй тілесних ушкоджень, а також із вказаної інформації судом встановлено, що конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 мав місце 25 жовтня 2018 року близько 18 год. 50 хв.

Суд дав належну оцінку усім зібраним по справі доказами та прийшов до правильного висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , мало місце та про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіянні легкого тілесного ушкодження, є вірною.

Враховуючи викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що судом неправильно були кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України та про відсутність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Необгрунтованими є твердження захисника обвинуваченого про те, що суд не дав належної оцінки показам обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , заяві ОСОБА_14 про те, що його побила ОСОБА_9 .
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав про непричетність до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , що він не наносив удари потерпілій, а лише декілька разів штовхнув її плечем, захищав дитину від протиправних дій матері, що потерпіла сама собі спричинила пошкодження, намагаючись відчинити двері, які він утримував, з метою нанести тілесні ушкодження праскою, а також про те, що тілесні ушкодження потерпіла могла отримати раніше чи пізніше за невідомих йому обставин.
Проте такі покази обвинуваченого спростовуються дослідженими судом доказами, які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину і суд першої інстанції правильно оцінив зазначені показання як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Потерпіла ОСОБА_9 підтвердила ту обставину, що саме ОСОБА_7 їй були спричинені тілесні ушкодження. Ці показання підтвердив неповнолітній свідок ОСОБА_13 , який перебував у сусідній кімнаті і безпосередньо чув звуки сварки, згодом звуки ударів та крики матері, волання останньої про допомогу, а також бачив, як мати втікала від ОСОБА_7 до кімнати, намагаючись зачинити двері. Тоді ж побачив, як ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 удари підлоговими вагами. Підтвердив, що після події мати скаржилася на болі у щелепі, в районі сечового міхура, на матері була порвана футболка та бюстгальтер, мати випльовувала кров.

Свідок ОСОБА_11 , підтвердила факт спричинення саме під час сварки тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а саме, що під час перебування за місцем проживання потерпілої за її викликом у складі бригади швидкої допомоги ОСОБА_9 скаржилася їй на болі в районі щелепи, потерпіла була схвильована, обличчя було червоне, на ній була порвана футболка. ОСОБА_7 скаржився лише на високий тиск та болі у серці.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила ту обставину, що спільно із ОСОБА_11 виїжджала на місце події за повідомленням про сімейну сварку, обставин події вона не запам`ятала.

Допит потерпілої, свідків проведений з дотримання вимог ст.ст. 352, 353, 354 КПК України, і підстав сумніватися у їх достовірності колегія суддів не вбачає.

Покази потерпілої, свідків, у сукупності з іншими доказами по справі, у тому й числі висновками експертиз №814 від 31.102017 р., № 894 від10.11.2018 р., які судом оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України, доводять подію кримінального правопорушення та вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкриміногованого йому злочину.

Судом першої інстанції обґрунтовано спростовані твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 вчинив діяння в стані необхідної оборони внаслідок захисту малолітньої онуки; що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження раніше події, яка сталася 25 жовтня 2017 р., та що свідок ОСОБА_11 заперечила факт наявності у потерпілої тілесних ушкоджень.

Щодо оцінки заяви ОСОБА_7 про те, що його побила ОСОБА_9 , колегія суддів зауважує, що кримінальне провадження розглядається в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.
Крім того, відповідно до висновку ДОП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_19 від 30.10.2017 р. за заявою ОСОБА_7 про те, що 25.10.2017 р. близько 18 год. 30 хв.в м. Кам`янець-Подільському гр. ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 вчиняла протиправну поведінку відносно заявника, встановлено, що в даному факті відсутні будь-які ознаки кримінального правопорушення, з гр. ОСОБА_9 проведено бесіду профілактичного характеру.

Не спростовують висновків суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, посилання в апеляційній скарзі на те, що саме ОСОБА_9 спровокувала сварку а потім бійку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відхилив клопотання обвинуваченого про додатковий допит свідка ОСОБА_13 , оскільки під час допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 судом були з`ясовані усі йому відомі обставини вчиненого кримінального правопорушеня.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд взяв до уваги, що ОСОБА_7 : вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості; є особою похилого віку, пенсіонером, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, за місцем проживання характеризується позитивно

Обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому суд першої інстанції не встановив, не знаходить таких і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації - Кам`янець-Подільського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку та санкції ч.1 ст.125 КК України, уповноважений орган з питань пробації не розглядав питання можливості виправлення обвинуваченого з ізоляцією від суспільства чи без такої.

Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, і таке покарання буде відповідати цілям покарання, передбаченим ч.2 ст.50 КК України, та є достатнім для виправлення засудженого, а також буде запобігати вчиненню нових злочинів.

Підстав для скасування вироку суду і закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 20 липня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: