АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000095 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, розлученого, фельдшера 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , раніше несудимого,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Першотравневого районного суду Чернівецької області обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Вказує на невідповідність висновків суду

першої інстанції фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування. Звертає увагу на те, що доступ до матеріалів кримінального провадження та повідомлення

про завершення досудового розслідування хронологічно відбулися раніше, ніж

_____________________________________________________________________________________
ЄУНСС: 725/3422/17
Провадження №11-кп/794/205/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч. 1 ст. 408 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
вручення особі повідомлення про підозру. Зазначає, що службове розслідування у військовій частині було проведено із порушеннями, а тому ці матеріали не можуть бути належним та допустимим доказом по справі. Обвинувачений також вказує, що на момент вчинення кримінального правопорушення уже подав рапорт на звільнення з військової служби, однак його не було звільнено, оскільки не був підписаний обхідний лист.

На вказану апеляційну скаргу прокурор військової прокуратури ОСОБА_6 подав заперечення, в якому заперечує вимоги апелянта та просить залишити вироку суду без змін.

Згідно вироку районного суду, 30 червня 2017 року о 08 годині 00 хвилин старший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_5 самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_2 та вибув до місця постійного проживання, де проводив час на власний розсуд і до місця проходження служби не повертався.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, вислухавши учасників засідання в судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення у межах апеляційної скарги.

Стосовно вимог апелянта в частині визнання недостовірними доказами матеріалів досудового розслідування, а саме запитів до лікаря-психіатра та ЧОНД, і протоколів процесуальних дій, пов`язаних із повідомленням особі про підозру та відкриттям матеріалів кримінального провадження, у ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

У додатку до заперечення на апеляційну скаргу, поданого прокурором, міститься витяг з ЄРДР, а саме скріншот з відповідної бази даних, де вказаний рух кримінального провадження відносно ОСОБА_5 з моменту внесення до ЄРДР. Із наданої таблиці вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_5 повідомлено про підозру 04.08.2018р. об 11 год.21хв., а матеріали досудового розслідування надані для ознайомлення того ж дня об 11 год. 27 хв., тобто процесуальний порядок не був порушений. За таких обставин можна зробити висновок про те, що помилки у зазначенні часу процесуальних дій, допущені слідчим при оформленні паперових документів, мають технічний характер.

Дослідивши дані матеріали у їх сукупності та за змістом, колегія суддів доходить висновку, що вказані помилки не є істотними і такими, що перешкоджають суду повно, об`єктивно та всебічно встановити обставини кримінального правопорушення, а також жодним чином не впливають на винуватість та кваліфікацію діяння обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлену судом першої інстанції. Порушене, за твердженням апелянта, його право на захист, було цілковито забезпечене на його вимогу під час розгляду кримінального провадження. Тому твердження апелянта щодо недопустимості цих матеріалів як доказів, не підлягає задоволенню у ході апеляційного розгляду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на належних, допустимих та достовірних доказах, досліджених судом в повному обсязі та оцінених відповідно до ст. 94 КПК України. В поясненні, яке міститься в матеріалах кримінального провадження (а.с.27) та в протоколі допиту підозрюваного (а.с.67-68), ОСОБА_5 однозначно вказав, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 через небажання в подальшому проходити військову службу, усвідомлюючи при цьому, що таке діяння є кримінально караним. Крім того, військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в рамках проведення службового розслідування надали письмові пояснення, що ОСОБА_5 був відсутній на території військової частини з 30.06.2018р. та не відповідав на телефонні дзвінки (а.с.22-24).

Доводи апелянта про порушення прав обвинуваченого ОСОБА_5 при проведенні відносно нього службового розслідування у військовій частині, визнаються колегією суддів необґрунтованими. Відповідно до матеріалів службового розслідування, з моменту виявлення відсутності ОСОБА_5 на території військової частини 08 год. 00 хв. 30.06.2017 року, його місцезнаходження не було відоме командуванню військової частини, що унеможливило відібрання в останнього пояснень за цим фактом. Згідно п.п.2.2-2.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у ЗСУ від 15.03.2018р., на яку посилається апелянт, надання пояснень це право особи, щодо якої проводиться таке розслідування, а не обов`язок. Колегія суддів розцінює залишення ОСОБА_5 території військової частини як небажання скористатися цим правом, а тому залишає без уваги вказані доводи.

Щодо тверджень апелянта про звільнення ОСОБА_5 з лав ЗСУ у зв`язку із закінченням строку дії контракту, апеляційним судом встановлено наступне. У матеріалах кримінального провадження міститься копія рапорту про звільнення, який ОСОБА_5 надіслав у військову частину із зони проведення АТО (а.с.178).

Відповідно до п.1 Директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил України заборонено звільняти військовослужбовців з військової служби у період виконання ними завдань в районі проведення антитерористичної операції. Оскільки дата закінчення строку контракту припадала на період перебування ОСОБА_5 в зоні АТО, керівництво військової частини було позбавлене права звільняти його у день закінчення строку контракту. Це підтверджується наявним у матеріалах кримінального провадження письмовим поясненням начальника відділення персоналу ОСОБА_13 у протоколі допиту свідка від 02.08.2017р. (а.с.46).

Згідно п.1 ст.35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з», «к» та «м» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Пункт «а» ч.6 ст. 26 вказаного Закону визначає, що цією підставою є закінчення строку контракту.

Відповідно до ст.237 вищевказаного Положення, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством. За таких обставин, враховуючи поважність причини неможливості звільнення ОСОБА_5 у день закінчення строку контракту, останній перед звільненням дійсно був зобов`язаний здати посаду та оформити обхідний лист після приїзду у військову частину.

У Методичних рекомендаціях з порядку приймання та здавання справ і посади особами офіцерського складу Збройних Сил України, затверджених директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 10.06.2011р. міститься роз`яснення щодо оформлення обхідного листа. Згідно п.5.4 Методичних рекомендацій, обхідний лист це документ, що підтверджує відсутність будь-яких заборгованостей у військовослужбовця, що звільняє посаду, перед підрозділами та службами військової частини. Обхідний лист дозволяє систематизувати всі можливі заборгованості з боку військовослужбовця та надає можливість командуванню військової частини повернути власність (заборгованість) без висунення судового позову до військовослужбовця, який здійснює здавання посади. Підписаний всіма визначеними посадовими особами обхідний лист означає, що військовослужбовець передав (здав) всі матеріальні цінності, які рахувались за ним, відзвітував по всім фінансовим питанням (наприклад, здав банківську картку тощо), здав перепустку на територію військової частини і т.д. та є однією з підстав для підписання наказу про виключення військовослужбовця зі списків військової частини (закладу, установи).

За таких обставин, не оформивши обхідний лист, за відсутності наказу командира військової частини, формально ОСОБА_5 військову службу за контрактом не припиняв, і доводи апелянта визнаються безпідставними.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт сам стверджує, що суд першої інстанції обґрунтовано змінив кваліфікацію його діянь на ч.1 ст.408 КК України, що колегія суддів розцінює як згоду із оцінкою судом його діянь.

За таких обставин, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_5 безпосередньо визнав, що вчинив діяння, що є злочином, відповідальність за вчинення якого передбачається ч.1 ст.408 КК України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.408 КК України, дослідивши і ті обставини, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, а тому доводи апелянта визнаються необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Першотравневого районного суду м.Чернівців від 29 березня 2018 року відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.408 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Чернівецької області _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

14.06.2018 року
(дата засвідчення копії)