Ухвала
Іменем України
21 травня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-6203 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2017 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька Ростовської області, Російської Федерації, громадянина України жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 345 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 18 травня 2017 року близько 14.30 години по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, усвідомлюючи що ОСОБА_6 являється працівником правоохоронного органу, умисно, у зв`язку з виконанням ОСОБА_6 службових обов`язків , наніс йому удар кулаком в обличчя завдавши останньому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах прокурор та потерпілий, посилаються на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення й особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок м`якості. Вважають, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Просять скасувати ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2017 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційних скаргах прокурор та потерпілий не оскаржують висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 345 КК України.
Прокурор та потерпілий не погоджуються з призначеним ОСОБА_5 покаранням, а також вважають що при залишенні без задоволення апеляційної скарги прокурора, суд не навів підстав з яких визнав її необґрунтованою.
На думку колегії суддів вищезазначені доводи прокурора та потерпілого є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Як вбачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги статей 50, 65 КК України, оскільки враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості, його характер та ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини справи, ставлення обвинувачення до вчиненого, дані про його особу (вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав вину, має постійне місце проживання та роботи, хворіє на ВІЛ-інфекцію та гепатит С). Крім того, судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючою обставиною вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Обгрунтовано суд взяв до уваги і досудову доповідь органу пробації, згідно якої можливе виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі так, як він не становить високої небезпеки для суспільства.
Усе вищезазначене дало суду підстави, навіть з урахуванням обтяжуючої обставини, призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України та застосувати до нього звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою засудженого.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та безпідставне звільнення засудженого ОСОБА_5 від його відбування, аналогічні наведеним у касаційних скаргах, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. А саме, колегія суддів Апеляційного суду Чернігівської області ухвалою від 12 лютого 2018 року врахувала усі обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого ОСОБА_5 , а тому не знайшла підстав для скасування вироку суду першої інстанції та призначення засудженому більш суворішого покарання. З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2018 року.
Ураховуючи наведені у скаргах мотиви та надані до них копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційних скарг прокурора та потерпілого немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_4 , на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7