Справа № 569/2866/18
УХВАЛА

08 червня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Рівне кримінальне провадження № 0003734 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

На розгляді у Рівненському міському суді перебуває вказане кримінальне провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду від 11 квітня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 червня 2018 року та змінено заставу на 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 17 620 гривень.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 09 червня 2018 року, однак призначити судове засідання та завершити кримінальне провадження до цієї дати неможливо.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися. До його початку подали до суду заяви, в яких просять суд проводити розгляд справи за їх відсутності.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора заперечили, просили суд відмовити в його задоволенні та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.

За положенням ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).
Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурор при розгляді клопотання довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім інкримінованих йому злочинів, наявність достатніх даних, що існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше судимий, підозрюється у вчиненні злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, та в якості максимальної міри покарання передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, то, на думку суду, це є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню обвинуваченого від суду. Також судом враховується той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 не має постійного джерела доходів, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може надалі продовжувати займатися злочинною діяльністю, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж провадженні і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.
Даних, які б вказували на неможливість застосування до нього вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як визначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
На підставі ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, визначається у межах від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2018 року встановлений в розмірі 1762 гривень.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави у межах 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 314, 315 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и в:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів з 08 червня 2018 року до 06 серпня 2018 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 17 620 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Рівненській області ГУ ДКУ у Рівненській області, розрахунковий рахунок на депозитний рахунок ТУ ДСА у Рівненській області № 0559, банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий суду.
З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Вказані обов`язки покладаються на обвинуваченого ОСОБА_5 на строк до 06 серпня 2018 року.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 та заставодавцю що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати начальнику Рівненського слідчого ізолятора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1