Постанова
іменем України
12 липня 2018 року
м. Київ
справа № 362/1487/16-к
провадження № 51-3921км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000003 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця р/г Потанінського Єрмаковського району Павлоградської області Казахстану, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаного злочину.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2017 року вказаний вирок залишено без зміни.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 31 грудня 2015 року в період із 20:00 по 21:00 за місцем свого тимчасового проживання у квартирі АДРЕСА_3 , де протягом останніх двох років винаймав кімнату у ОСОБА_7 , в ході сварки з останнім, яка виникла раптово на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_7 не менше 6 ударів руками по різних частинах голови, який від отриманих ударів впав на підлогу та в результаті отриманих тілесних ушкоджень помер. Згідно з висновком судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_7 стала закрита внутрішньо-черепна травма із забійними ранами в області правої брови та в лівій скроневій ділянці, із крововиливами вушних раковин, крововиливами правої навколоочної ділянки, саднами правої та лівої частин лобної області, обширними крововиливами в підлеглі м`які тканини голови в проекції ран, крововиливами під тверду та м`яку оболонки головного мозку, дрібними вогнищами забою тканини мозку в області полюса правої потиличної долі, зі вторинними крововиливами в подкоркові ядра правої півкулі у ствол головного мозку, що ускладнилися розвитком набрякання головного мозку.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурора йдеться про незаконність ухвали апеляційного суду, який залишив без зміни вирок місцевого суду. Своє прохання про скасування оскаржуваного судового рішення й призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції прокурор мотивує тим, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 94, ч. 4 ст. 95, ст. 370, ч. 2 ст. 419 КПК не навів мотивів, з яких не взяв до уваги доводів прокурора про безпідставність виправдання ОСОБА_6 . Окрім того, у касаційній скарзі зазначається про залишення поза увагою апеляційним судом того, що в резолютивній частині вироку відсутні підстави виправдання ОСОБА_6 , а також одночасно прийнято рішення про знищення речових доказів, хоча відсутності події злочину судом не констатовано.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор не підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_7 не менше 6 ударів руками по голові та заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, від яких той помер. Як докази, що підтверджують зазначене, суду першої інстанції було надано, зокрема, дані відеозапису та протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , відеозапис та протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 , висновки судово-медичних та інших експертиз.
У результаті оцінки вказаних доказів, а також на підставі показань в судовому засіданні ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з огляду на те, що факт заподіяння ОСОБА_6 . ОСОБА_7 саме 6 ударів, тілесні ушкодження від яких згідно з висновком судово-медичної експертизи стали причиною його смерті, не підтвердився ані показаннями самого ОСОБА_10 , який узагалі заперечував факт побиття потерпілого, ані даними слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у ході яких останні вказували на заподіяння ОСОБА_6 . ОСОБА_7 одного удару долонею руки та кулаком в обличчя.
Наведені докази суд визнав допустимими, однак недостатніми для переконливого висновку про вчинення за викладених в обвинуваченні обставин зазначеного злочину щодо ОСОБА_7 саме ОСОБА_6 , оскільки жоден із наданих стороною обвинуваченням доказів не свідчить про заподіяння ОСОБА_6 6 ударів потерпілому.
Окрім того, виправдовуючи ОСОБА_6 , суд послався й на те, що органом досудового розслідування не перевірена можливість заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, внаслідок його падіння на кут стіни кімнати, де виявлено кров потерпілого, що підтверджується протоколом огляду місця події від 1 січня 2016 року з фототаблицями про виявлення крові на підлозі, на стіні ліворуч від входу в кімнату та на підлозі біля кута стіни.
Суд апеляційної інстанції все вищевикладене перевірив у ході проведення апеляційного перегляду, дослідив за клопотанням прокурора докази обвинувачення, і дійшов висновку, що виправдувальний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Із такими твердженнями погоджується й колегія суддів касаційної інстанції та вважає доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 94, ч. 4 ст. 95, ст. 370, ч. 2 ст. 419 КПК необґрунтованими, оскільки вони зводяться лише до незгоди з тією оцінкою доказів, яку висловив апеляційний суд, відмовивши у задоволенні апеляції прокурора і залишивши вирок місцевого суду без зміни.
З приводу тверджень у касаційній скарзі про відсутність у резолютивній частині вироку суду першої інстанції вказівки на підставу виправдання ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає нижченаведене.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається прізвище, ім`я по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.
У резолютивній частині вироку місцевого суду зазначено, що ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК і виправдано за ч. 2 ст. 121 КК.
Водночас у мотивувальній частині вироку суд належним чином умотивував своє рішення та сформулював підставу виправдання ОСОБА_6 недоведеність винуватості останнього в умисному тяжкому тілесному ушкодженні ОСОБА_7 , що полягає в заподіянні не менше 6 ударів в область голови, що спричинило смерть потерпілого.
Наведене свідчить, що формальні вимоги кримінального процесуального закону щодо змісту резолютивної частини виправдувального вироку дотримано, а відсутність у цій частині судового рішення підстави виправдання ОСОБА_6 не означає неконкретність прийнятного судом рішення і не породжує сумнівів щодо його виконання, у зв`язку з чим колегія суддів не вважає зазначене істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Що стосується доводів у касаційній скарзі про неправомірність рішення суду першої інстанції про знищення речових доказів, оскільки підставою для виправдання ОСОБА_6 була недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, а не відсутність події, колегія суддів також вважає наведені порушення не є істотними, які би вплинули на правильність постановленого у кримінальному провадженні судового рішення, а тому не є підставою для його скасування.
За таких обставин касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 440, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3