АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1319/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 621/627/17
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000938 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 та прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександропілля Попаснянського району Луганської області, зареєстрованний АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта вища, одруженого, який має на утримані неповнолітнього сина, працюює головою осередку національної федерації спортивного більярду України в м.Харкові та Харківської області, раніше не судимого
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Долю речових доказів судом вирішено в порядку ст. 100 КПК України

Згідно вироку, 23 липня 2016 року у вечірній час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 знаходячись на базі відпочинку «Пенати» в с.Коропове Зміївського району Харківської області, в результаті раптово виниклих неприязних стосунків по відношенню до ОСОБА_8 виник умисел на спричинення останньому тяжкого тілесного ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , ОСОБА_9 тримаючи у правій руці скляний стакан, наніс ОСОБА_8 один удар із замахом в область обличчя зліва, внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 травму лівого ока, у вигляді повної сліпоти внаслідок посттравматичної субатрофії очного яблука, кваліфіковано, як тяжке тілесне ушкодження, за критеріем стійкості втрати працездатності у розмірі не менше ніж на одну третину (35%).

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги прокурор вказує на те, що суд призначив покарання обвинуваченому, яке не відповідає тяжкості злочину, за вчинення якого передбачено більш суворе покарання ніж було призначено судом. Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою стійку втрату працездатності. Всі наведені обставини, на думку прокурора, говорять про м`якість призначеного судом першої інстанції покарання.

В своїй апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_10 просить вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив низку порушень, зокрема відмовив у задоволенні клопотання захисника, про допит ймовірного, на його думку, свідка події ОСОБА_11 та у задоволенні клопотання про надання судового доручення органам поліції щодо виконання розшукових дій з приводу встановлення особи Соня та подальшого її допиту в якості свідка. На думку захисника, суд першої інстанції таким чином обмежив сторону захисту в її процесуальних правах.

Крім того, апелянт вказує що суд першої інстанції не дослідив під час судового засідання фото таблиці та диски, які були долучені до протоколів слідчих експериментів, попри той факт, що був встановлений певний порядок дослідження доказів, зокрема протоколів слідчих експериментів з додатками.

Апелянт також зазначає, що суд не усунув суперечності між показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_12 щодо ножа, який на думку та за версією сторони захисту перебував у потерпілого. Крім того, суд у вироку зазначив ім`я обвинуваченого з помилкою.

Всі наведені вище порушення, на думку захисника, вказують про незаконність судового рішення, а відповідно, захисник вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції належить скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просили скасувати оскаржуваний вирок, а також думку прокурора, представника потерпілого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги захисника та просили суд апеляційної інстанції ухвалити свій вирок та призначити обвинуваченому більш суворе покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги захисника та прокурора належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , колегія суддів не може погодитись з обгрунтваністю наведених в ній доводів внаслідок наявності об`єктивно встановлених під час судового розгляду відомостей, що свідчать про правильність висновків суду першої інстанції, зазначених у вироку.

Зокрема, як вбачається з показань та пояснень обвинуваченого, які він безпосередньо надавав в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду, він не заперечував, що 23 липня 2016 року перебував поряд з потерпілим ОСОБА_8 , а саме в момент конфлікту він заподіяв удар стаканом, який тримав у руці, в обличчя потерпілого, внаслідок чого заподіяв тяжке тілесне ушкодження - травму лівого ока, у вигляді повної сліпоти внаслідок посттравматичної субатрофії очного яблука. При цьому належить врахувати, що обвинувачений зазначив про те, що не бажав настання таких тяжких наслідків.

Вказані обставини об`єктивно свідчать про правильність кваліфікації дій обвинуваченого судом першої інстанції, а саме за ч.1 ст. 121 КК України, тобто як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я у виді повної сліпоти лівого ока, поєднаний із стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується виною у формі умислу, прямого або непрямого. Мета заподіяння тяжкого тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію цього діяння лише в одному випадку залякування потерпілого чи інших осіб, що передбачено як кваліфікуюча ознака ч.2 ст. 121 КК України.

Також, при визначенні форми та виду умислу ОСОБА_9 , колегія суддів бере до уваги те, що інтелектуальна ознака , що виражається в передбаченні суспільно небезпечного наслідку в кожному виді умислу виражається своєрідно. Якщо при прямому умислі винний передбачає можливість неминучість і невідворотність настання суспільно небезпечних наслідків, то при непрямому лише імовірність їх настання. В останньому випадку в нього відсутнє бажання настання таких наслідків. Отже зміст непрямого умислу полягає в тому, що особа передбачаючи можливість настання внаслідок свого діяння суспільно небезпечного результату, який йому не потрібний, вчинює діяння, виявляючи при цьому байдуже ставлення до соціальних цінностей.

Такі показання обвинуваченого, суд першої інстанції належно врахував при кваліфікації його дій, оскільки це узгоджується з нормою, що міститься в ч.3 ст. 24 КК України, тобто ОСОБА_9 діяв під час події з непрямим умислом, оскільки усвідомлював суспільну небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Сукупність встановлених судом даних, а також те що скло є небезпечним предметом, внаслідок його побиття, при заподіянні будь якого удару в даному випадку рукою в область голови потерпілого, об`єктивно свідчить про правильність висновків суду першої інстанції.

Разом з цим, твердження захисника, що містяться в його апеляційних доводах про неповноту судового розгляду, внаслідок неповного допиту свідків, які ймовірно могли бути очевидцями події, ґрунтуються лише на його суб`єктивних припущеннях.

Відомості судового провадження, в тому числі і звукозапис судового розгляду, вказують на те що під час конфлікту присутніми були лише певні особи ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_13 .

Сам обвинувачений пояснював, що окрім ОСОБА_13 , присутніх поряд з місцем події не було.

Такі показання обвинуваченого підтверджуються показаннями потерпілого, свідка- очевидця ОСОБА_13 .

Крім того, показання ОСОБА_8 і ОСОБА_13 знайшли своє підтвердження під час проведення слідчого експерименту, який проводився за участю експерта.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_14 , яка знаходиться в фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_9 , суд оцінює критично, та не бере до уваги, оскільки вона в своїх показаннях намагається допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності.

Версія сторони захисту, про ніж, який начеб то знаходився в руках у потерпілого під час конфлікту та про дії обвинуваченого в умовах необхідної оборони, повністю спростована судом першої інстанції під час судового розгляду. Жоден свідок не підтвердив таку версію, а інших очевидців не було.

Більш того, згідно відомостей, що містяться в матеріалах кримінального провадження - ніж у потерпілого не вилучався.

За таких обставин твердження захисника щодо неповного встановлення судом першої інстанції свідків-очевидців є безпідставними, а сукупність показань потерпілого, обвинуваченого та свідків об`єктивно підтверджує висновки суду, щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Згідно відомостей, що містяться на звукозаписі судових засідань та журналів, та виходячи з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, вбачається, що суд першої інстанції досліджував протоколи слідчих експериментів від 18.11.2016 року з додатками, якими є фото- таблиці. При цьому належить врахувати, що стороною захисту не оспорювалися при дослідженні цих протоколів відомості, що в них зафіксовані, а суд в нарадчій кімнаті мав достатньо часу для оцінки цих доказів, наданих стороною обвинувачення, внаслідок чого надав належну оцінку цим доказам , пославшись на них обґрунтовано та вмотивовано у вироку.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами захисника про неповне дослідження протоколів слідчих дій, а саме додатків до них.

Вказівка суду в резолютивній частині вироку імені обвинуваченого Констянтин свідчить про явну описку, оскільки вступна частина містить правильне прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, то такий недолік може бути усунуто судом першої інстанції в порядку виконання вимог ст.379 КПК України, з власної ініціативи або за заявою учасників кримінального провадження.

Також, колегія суддів не може погодитись зі слушністю апеляційних доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_9 призначено покарання за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, що спричинило розлад здоров`я у виді повної сліпоти лівого ока, поєднаний із стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.- у виді позбавлення волі на строк 6 років, що передбачено санкцією ст. 121 ч. 1 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому правильно становив відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання за вчинення злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів. Крім того суд врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_9 не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що призначено обвинуваченому, і об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення ( арк. 42-43).

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання обвинуваченому, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67, КК України, призначивши покарання в межах санкції 121 ч.1 КК України, у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для ухвалення нового вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог ч.3 ст. 404 КПК України, внаслідок відсутності клопотань сторін, позбавлений процесуальної можливості з власної ініціативи повторно або додатково досліджувати будь-які докази, з оцінкою яких не погоджується сторона захисту, вимагаючи скасування оскаржуваного вироку.

З огляду на викладене, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, які свідчать на користь апеляційних доводів прокурора та захисника, що унеможливлює задоволення їх апеляційних вимог.

Крім того, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого вироку, не вбачається. Колегія суддів, позбавлена процесуальної можливості скасувати оскаржуваний вирок зпризначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційні доводи захисника на містять підстав, передбачених ч.1 ст. 415 КПК України, що об`єктивно встановлено під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3