Справа № 755/4949/16-к
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог Закону України "Про амністію у 2016 році", Закону України "Про застосування амністії" № 392/96-ВР від 01.10.1996 за клопотанням ОСОБА_2 про застосування до її сина ОСОБА_3 амністії,

в с т а н о в и в :

У провадження суду 15.08.2018 року надійшло дане клопотання заявника.

Згідно з ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано матеріали 16.08.2018 року, тож, перевіривши виконання вимог норм КПК України та вказаних Законів, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК особи, які вчинили злочин, можуть бути повністю або частково звільнені від кримінальної відповідальності чи покарання законом про амністію. Також правові засади застосування амністії регламентуються Законом України від 01.10.1996 № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні» та законами про амністію.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.02.2016 по справі № 5-331кс16, амністія в Україні оголошується спеціальним законом (стаття 92 Конституції України) і в кримінальному праві є складовою частиною інституту звільнення від покарання та його відбування (розділ ХІІ КК), отже, питання застосування амністії підлягає вирішенню в межах кримінальної процедури.

Порядок і процедура застосування амністії регулюються відповідним законом, із урахуванням положень Закону України від 01.10.1996 № 39296-ВР «Про застосування амністії в Україні». Згідно з ч. 2 ст. 1 КПК кримінальне процесуальне законодавство України складається не лише з цього КПК, але й з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, що обов`язкові для України, та інших законів.

За змістом положень Закону України "Про амністію у 2016 році", вирішення питання про територіальну підсудність розгляду клопотання про застосування амністії залежить від процесуального статусу особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та заявила клопотання про амністію, а також від стадії кримінального провадження та органу в провадженні якого перебуває кримінальна справа.

Так, під час виконання вироку питання застосування Закону України " Про амністію у 2016 році", враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році", має вирішуватися у порядку передбаченому ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році "місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, що також витікає з положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України.

Аналогічні правові висновки щодо підсудності клопотань даного характеру надано і у роз`ясненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін" від 21 травня 2014 року, які враховуються судом при прийнятті судового рішення у цьому провадженні на підставі ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також, у відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, заявник, у світлі норм ст.ст. 22, 26 КПК України, у цьому випадку при зверненні до суду повинен надати докази, які підтверджують викладені у ньому обставини, як-то: копія обвинувального вироку який набрав законної сили, документи, які засвідчують повноваження, особи, на право звернення, як і ті, які прямо вказують на можливість застосування амністії, ті, що вказують на те, що це клопотання підсудне Дніпровському районному суду м. Києва, але у цьому випадку заявник вказаних матеріалів не долучив.
Згідно ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Відповідно ст. 10 ЗУ «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Як убачається з клопотання заявника, остання, подала його відносно свого сина ОСОБА_2 , однак доказів того, що вона є суб`єктом звернення визначеним ст. 10 Закону не надала.

Дії суду у разі, коли звернення подане у порядку застосування амністії особою, яка не підтвердила свої повноваження не регламентуються, тож, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 9 КПК України, яка передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, та враховуючи загальні засади кримінального провадження вважає доречним повернути його особі, яка його подала.

Адже, у світлі норм п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, саме такий підхід законодавець застосовує, для прикладу, у разі коли скарга, у порядку ст. 303 даного Кодексу, подана особою, яка не має права її подавати.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає поверненню, оскільки подане особою, яка не має права його подавати, з огляду на не підтвердження своїх повноважень з роз`ясненням, того, що таке повернення не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, передбаченому КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 369-372, 376, 537, 539, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії" № 392/96-ВР від 01.10.1996, суддя,

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_2 про застосування до її сина ОСОБА_3 амністії, повернути заявнику.

Повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до суду в порядку Кримінального процесуального Кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя: ОСОБА_1