Номер провадження: 11-сс/785/881/18
Номер справи місцевого суду: 522/4070/18 , 1-кс/522/8694/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0000215від 11.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

встановив

Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0000215від 11.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 15.06.2018 року із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням на підозрюваного певних процесуальних обов`язків.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 11.03.2018, у темний час доби, о 02:00 годині в Приморському районі м. Одеси, керуючи технічно справним автомобілем «Тоуоtа Саmrу», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Балківській з боку вул. Маловського в напрямку вул. Ольгієвський спуск, по якій організовано двохсторонній рух, по три смуги для руху в кожному напрямку, де не слідкуючи за дорожньою обстановкою, напроти буд. № 21 вул. Балківська, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, не впорався з керуванням транспортного засобу та повністю втратив контроль над ним, в процесі заносу виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які йшли за межами проїзної частини уздовж вул. Балківська в попутному напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 12.1, Правил дорожнього руху України, а в результаті дорожньо-транспортної події пішоходи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці пригоди.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо відмови у задоволенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обираючи підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що слідчим не була доведена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість, підозрюваний ОСОБА_7 поніс витрати на поховання потерпілого ОСОБА_11 та компенсував моральну та матеріальну шкоду потерпілим, про що ними були складені розписки про відсутність претензій; підозрюваним також відшкодовано КП «Одесміськсвітло» відновлення мереж зовнішнього освітлення після ДТП та, окрім того, ОСОБА_7 визнав свою вину, відчуває осуд своєї поведінки з приводу скоєного, щиро розкаюється у цьому, намагається всіляко допомогти потерпілим, отже йому немає потреби ухилятись від суду.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він вказав, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх доводів вказав, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваному обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, який є тяжким та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, підозрюваний своїми діями позбавив життя двох осіб, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати та здійснювати тиск на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати розслідуванню кримінального провадження іншим чином.

На підставі викладеного, прокурор просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а саме до 15.06.2018 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_8 вказав на безпідставність тверджень прокурора та законність прийнятого слідчим суддею рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ч.1 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції та з урахуванням особливостей, передбачених главою 31.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя в своїй ухвалі дотримався всіх вищезазначених вимог кримінального процесуального закону та Конвенції, належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні слідчого ризики та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням на останнього певних обов`язків.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується наданими апеляційному суду матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом допиту підозрюваного від 15.03.2018 року (а.с. 10-14), висновками експерта №377-876/18 від 16.04.2018 року та №377-876/18 від 06.04.2018 року (а.с. 23-29 та 30-33 відповідно), протоколом огляду місця ДТП від 11.03.2018 року (а.с. 34-43). Крім того, обґрунтованість підозри не заперечувалася стороною захисту як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні апеляційного суду.

Більш того, в апеляційному суді, підозрюваний та його захисник вказали на повне визнання підозрюваним своєї вини, щире каяття, яке на його думку полягає у відшкодуванні спричиненої злочином шкоди.

Слідчий суддя в ухвалі вірно зазначив, що наявні у матеріалах справи дані та встановлені слідчим суддею обставини вказують на можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді щодо відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недоведеності їх прокурором, оскільки прокурор обґрунтовує необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 лише тяжкістю скоєного кримінального правопорушення, не враховуючи при цьому того, що підозрюваний після звільнення його з під варти з`являється на судові виклики; поніс витрати на поховання потерпілого ОСОБА_11 , що підтверджується копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання (а.с. 65); відповідно до розписок, що містяться в матеріалах провадження (а.с. 67 та 68), компенсував моральну та матеріальну шкоду потерпілим; відшкодував КП «Одеськміськсвітло» витрати на відновлення мереж зовнішнього освітлення після ДТП, що підтверджується довідкою директора КП «Одеськміськсвітло» (а.с. 69); злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є необережним злочином; визнає свою провину та щиро розкаюється у вчиненому.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що докази на підтвердження існування ризику зникнення підозрюваного та його переховування від органів досудового розслідування та суду відсутні, оскільки останній з`являється за викликами та покладені на нього судом обов`язки не порушує. При цьому прокурор вказав на те, що інші заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики фактично перестали існувати, з урахуванням вищенаведених обставин та поведінки підозрюваного під час проведення досудового розслідування.

Також прокурор та захисник підозрюваного повідомили апеляційний суд про те, що досудове розслідування фактично закінчено, виконані усі необхідні слідчі дії, допитані потерпілі та свідки, проведені відповідні експертизи і в найближчий час обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні буде передано до суду.

Однак апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості покарання, яке може бути призначене підозрюваному у разі доведеності його винуватості у вчиненому правопорушенні, існує незначний ступінь ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який в тому числі був заявлений під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , з урахуванням обставин поведінки підозрюваного та його відношення до вчиненого, не може бути підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що ризики, що були підставою для обрання відповідного запобіжного заходу, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У цьому контексті апеляційний суд враховує, підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ: від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України», від 05 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

У справі «Гавула проти України» (2013р.) Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

Проаналізувавши доводи сторін, матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що положення ст.199 КПК України та наведена практика Європейського суду з прав людини були належним чином прийняті до уваги слідчим суддею.

Апеляційний суд повністю погоджується з рішенням слідчого судді, вважає таке рішення постановленим у повній відповідності до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України, оскільки встановивши, що ризики, які були заявлені при обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на момент розгляду клопотання про продовження строку застосування зазначеного запобіжного заходу значно зменшилися, слідчий суддя зобов`язаний був відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Тому, враховуючи зазначене вище у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя правильно дійшов висновку про необхідність обрання більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, який на думку апеляційного суду є належним та достатнім для запобігання існуючого ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а рішення слідчого судді підлягає залишенню без зміни.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які слугують безумовною підставою для скасування рішення слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0000215від 11.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту строком до 15.06.2018 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4