АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
законних представників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000730 від 04 грудня 2017 року за апеляційною скаргою заступника прокурора області старшого радника юстиції ОСОБА_12 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2018 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, студентка 3 курсу Чернівецького кооперативного економічно-правового коледжу, непрацюючої, незаміжньої, раніше не судимої,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Чернівці, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, студентка 1 курсу ЧНУ історичного факультету, непрацюючої, незаміжньої, раніше не судимої,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України.
На підставі ч.1 ст.105 КК України, звільнено ОСОБА_6 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових
заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітньої під нагляд матері ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 1 рік.
На підставі ч.1 ст.105 КК України, звільнено ОСОБА_7 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітньої під нагляд матері ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 1 рік.

Вирішено питання про речові докази по справі.

Провадження №11-кп/794/290/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_14
ЄУН №726/2169/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На вказаний вирок суду І інстанції заступник прокурора області старший радник юстиції ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та кваліфікації їх дій, просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та постановити ухвалу, якою ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_7 . За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що районний суд в порушення вимог ст.105 КК України та п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 року №2, звільнив від покарання та застосував примусові заходи виховного характеру до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент ухвалення вироку досягла повноліття.

Також, суд першої інстанції, застосовуючи до неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_11 , строком на 1 рік, не врахував, що у серпні поточного року обвинувачена досягне повноліття, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст.409. ст.413 КК України, вирок підлягає скасуванню.

При цьому вважає, що наявні підстави, передбачені ст.48 КК України для звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі зміною обстановки.

Інших апеляційних скарг, а також заперечень на апеляційну скаргу прокурора від учасників провадження не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , їх законних представників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та діючих в їх інтересах захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які не заперечували проти апеляційних вимог прокурора, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, надавши обвинуваченим право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, обвинувачена ОСОБА_6 03.12.2017 року, близько 18 год. перебуваючи в приміщенні гіпермаркету ТОВ «Епіцентр К», що розташований по вул. Хотинській, 10-А, в м. Чернівці, переслідуючи мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно, умисно, протиправно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , викрали товарно-матеріальні цінності ТОВ «Епіцентр К» тестери помад, а саме: - Помада зволожувач «Lip ME №22 5 g» - 1 шт., вартістю 134,06 грн.; - «MIYO Помада матуюча 5g №1 АММО» - 1 шт., вартістю 124,80 грн.; - «МВ Помада для губ, матова колекція, Колор Сенсейшнл, тон 942» - 2 шт., загальною вартістю 379,80 грн.; - «МВ Помада tag1 Sensational Розкішний колір 547» - 1 шт., вартістю 189,90 грн.

В подальшому, ОСОБА_6 поклала 3 тестери жіночих помад для губ під свою кофту, а ОСОБА_7 поклала 2 тестери жіночих помад для губ до наявної в неї сумки та умисно не пройшли через касу для розрахунку за придбаний товар.

Свій злочинний умисел до кінця неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не довели з причин, що не залежали від їх волі, так як при спробі вийти з приміщення магазину з викраденим товаром, були зупинені працівниками Товариства біля сигнальної рамки анти крадій них воріт.

Вина ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у закінченому замаху таємного викрадення чужого майна, за кваліфікуючою ознакою - вчинена за попередньою змовою групою осіб, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 апеляційні скарги не подавали, колегія суддів керуючись ст.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні поставленого їм у вину злочину та їх кваліфікації.

Районний суд враховуючи, що злочин за яким обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносяться до злочинів середньої тяжкості, і його вчинено ними у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинувачених, які вчинили злочин вперше, щиро розкаювалися, думку учасників судового розгляду, прийшов до висновку, що обвинувачені на час постановлення вироку не потребують застосування покарання та їх можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Однак, з таким рішенням районного суду не може погодитися колегія суддів.

Відповідно до ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені цією статтею. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватися, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» роз`яснюється, що законодавством передбачено застосування примусових заходів виховного характеру, виключно, до неповнолітніх, тобто особа повинна бути неповнолітньою не тільки на час вчинення злочину, а й на час розгляду справи в суді.

Окрім того, судам необхідно зважати, що під час ухвалення вироку щодо неповнолітньої особи, вони повинні суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та при прийнятті рішення керуватися принципом найкращих інтересів дитини, встановленим у ст.3 Конвенції ООН про права дитини.

Проте, в порушення вищевказаних вимог, суд першої інстанції ухвалив вирок про застосування примусових заходів виховного характеру до обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент ухвалення оскаржуваного рішення від 15.05.2018 року досягла повноліття, та до обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у серпні поточного року досягне повноліття.

Таким чином, звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від призначеного їм покарання та застосування до них примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі їх під нагляд матерям, строком на 1 рік, є грубим порушенням вимог ст.105 КК України, що призвело до застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню до повнолітніх, і відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування вироку.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15.05.2006 року встановлено, що якщо в матеріалах справи наявні інші підстави для звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності (наприклад, передбачені ст.ст.45-49 КК України), які за правовими наслідками є більш сприятливими для забезпечення його інтересів, мають бути обрані саме ці підстави.

Змістом ст.48 КК України, передбачено дві самостійні підстави звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності. Таке звільнення може мати місце, коли внаслідок зміни обстановки: 1) вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність або 2) особа перестала бути суспільно небезпечною.

Зміна обстановки, внаслідок якої вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність, означає передусім істотну зміну соціально-економічних, політичних або духовних засад життєдіяльності суспільства, яка відбувається незалежно від волі винної особи і внаслідок чого втрачається суспільна небезпечність не лише конкретного злочину, а й подібних йому діянь.

Під зміною обстановки, внаслідок якої особа перестала бути суспільно небезпечною, слід розуміти об`єктивні зміни умов життєдіяльності такої особи, які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те, що вона не вчинятиме кримінально караних діянь у майбутньому (принаймні подібних вже вчиненому).

Крім цього, пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року встановлено, що особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, свою вину у інкримінованому їм слідством злочині визнали повністю, щиро, а не уявно розкаялися у вчиненому, раніше не судимі, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалися, на спеціальних обліках не перебували, навчаються, мають постійне місце проживання, за місцем навчання та проживання характеризуються позитивно, заподіяні злочином збитки відшкодували.

При цьому, враховуючи поведінку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх відношення до вчиненого, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення їх від відповідальності і закриття відносно них кримінального провадження, оскільки на час розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перестали бути суспільно-небезпечними особами.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і на кваліфікацію їхніх дій, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, та скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора області старшого радника юстиції ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2018 року в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 та обвинуваченій ОСОБА_7 покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закрити.
ОСОБА_7 вважати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закрити.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2