Справа № 158/1305/18
Провадження № 1-кп/0158/92/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

лікаря - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

законного представника - ОСОБА_6

особи, стосовно якої вирішується питання - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000239 відносно:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Луцька, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, до якого ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2017 року застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 394 КК України, -

в с т а н о в и в :

29.05.2018 року з прокуратури Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000239 щодо ОСОБА_7 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 08.04.2018 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території двору ВОПЛ №2, що в смт. Олика, вул. Замкова, 28, Ківерцівського району, де знаходився на підставі ухвали судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2017 року, якою до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.12.2017 року, якою продовжені примусові заходи медичного характеру у відділенні зі звичайним наглядом, переслідуючи мету незаконного залишення спеціалізованого лікувального закладу, скориставшись відсутністю медичних працівників, здійснив втечу з ВОПЛ №2, яка відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №516 від 20.03.2018 року є спеціальним закладом з надання психіатричної допомоги та згідно п. 2.4 розділу 2 Положення про психіатричний заклад, затверджене наказом в.о. головного лікаря ВОПЛ №2 №1-од від 03.01.2017 року, забезпечує здійснення примусових заходів медичного характеру з посиленим та звичайним наглядом.

За таких обставин ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним наглядом.

Захисник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_7 ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у скоєному суспільно-небезпечному діянні визнав повністю, не заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка працює молодшою медичною сестрою ВОПЛ №2 повідомила суду, що 08.04.2018 року, близько 13 год. 30 хв. вона пішла до харчового блоку для отримання їжі, взявши із собою хворих, серед яких був ОСОБА_7 , щоб допомогли з посудом. Підійшовши до харчового блоку на декілька хвилин залишила хворих у коридорі, однак повернувшись із їжею виявила відсутність ОСОБА_7 , який зник у невідому її напрямку, після чого, про даний випадок вона повідомила адміністрацію установи.

Разом з тим, вина ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні також підтверджується наступними доказами: протоколом огляду місця події від 08.04.2018 року, де зафіксовано, звідки здійснив втечу ОСОБА_7 та протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Крім того, відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №133 від 03.05.2018 року проведеної судовими експертами Волинської обласної психіатричної лікарні №1 стосовно ОСОБА_7 встановлено, що останній в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного психозу з вираженим апатико-дисоціативним дефектом; за психічним станом в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_7 не був здатним усвідомлювати свої дії та керувати ними, наявний психічний розлад позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; під експертний потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до медичного закладу із звичайним наглядом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року № 7 роз`яснено, що неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 1 частини 1 статті 503 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

В силу ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається та у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування покарання, оскільки він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Керуючись ч. 2 ст. 292, ст. ст. 503, 512, 513 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1