УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/1013/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
23 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Романів, Житомирської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, не працюючої, інваліда 2 групи, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -
обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України,-
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої у вчиненні злочину. Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду. Також просить провести частково судове слідство та дослідити докази, яким суд першої інстанції не дав належної правової оцінки. Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а висновки суду викладені у вироку такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що під час судового розгляду прокурор не надав суду доказів, які б беззаперечно підтверджували вину ОСОБА_8 в умисному заподіянні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень. Вказує, що суд проігнорував покази обвинуваченої ОСОБА_8 , яка не визнала своєї вини. Крім того, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд не дав належної оцінки доказам, на які послався у вироку та безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про визнання висновків судово-медичних експертиз та протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами.
В запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли від прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.
Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 11 травня 2018 року, ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5 (п`ять) тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
За обставин встановлених судом та викладених у вироку, 28.11.2017 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебуваючи поблизу Романівської ЦРЛ по вул. Медичній, 2, в смт. Романів Житомирської області, на ґрунті довготривалих неприязних відносин, вирішила спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний намір направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 нанесла правою ногою один удар по лівій нозі ОСОБА_9 , заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна, які відносяться до легкого ступеню тяжкості.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілій легкого тілесного ушкодження. Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України судом кваліфіковано вірно.
В судовому засіданні місцевого суду обвинувачена ОСОБА_8 винною себе у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала, пояснила, що близько 10 години 28 листопада 2017 року вона перебувала на алейці біля Романівської ЦРЛ. Через деякий час вона помітила, що позаду неї їде на велосипеді потерпіла. Вона перша запитала ОСОБА_9 , щодо наявності квитанцій за сплату наданих комунальних послуг, які потерпіла проводить за її матір, але ОСОБА_9 почала кричати та ображати її нецензурними словами, на що вона попросила замовчати та замахнулася на неї пакетом, який тримала у руці. В цей час потерпіла розвернула в її бік велосипед, який знаходився у ОСОБА_9 з правої сторони та намагалася кинути ним в її бік, цим самим замастила свої штани та вдарила переднім колесом собі ногу. Ніяких ударів ногою по нозі потерпілої вона не наносила, між ними відбувся лише словесний конфлікт, оскільки вони майже 2 роки перебувають у неприязних відносинах із за квартири де проживає мати обвинуваченої до якої потерпіла та її чоловік, який є її братом, її не допускають. Просила суд виправдати її, оскільки потерпіла та свідок ОСОБА_11 оговорили її на підставі давно виниклих неприязних відносин.
Доводи апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:
- показах потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що обвинувачена таким чином з нею конфліктує не перший раз, але до цього часу було лише словесно. Вони близько 2 років перебувають з обвинуваченою у неприязних відносинах через спадкову квартиру батьків останньої. Вона на даний час доглядає матір ОСОБА_8 28 листопада 2017 року близько 10 години вона їхала на велосипеді за ліками для онука по алейці, яка розташована біля Романівської ЦРЛ. Під час руху побачила, що попереду йде по алеї ОСОБА_8 , яка зупинившись почала на неї кричати та вимагати пояснень, щодо пенсії її матері, яку начебто вона забирала для себе. Вона зупинилася тримаючи велосипед з правої сторони, а ОСОБА_8 в цей час тричі нанесла їй удари пакетом, який тримала у руці. Правою рукою вона тримала велосипед, а лівою захищалася від ударів. Коли в пакеті ОСОБА_8 обірвалися ручки, вона хотіла сісти на велосипед і поїхати, але в цей час отримала із заду удар від ОСОБА_8 , який та нанесла правою ногою у ліву ногу, а саме: в нижню третину стегна. Почувши різку біль у нозі вона присіла і в цей час до неї підійшла ОСОБА_11 і запропонувала допомогу;
- показах свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила той факт, що 28 листопада 2018 року вона приїхала близько 10 години на велосипеді до Романівської ЦРЛ, і в цей час побачила на алеї біля лікарні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Вони голосно сварилися з приводу пенсії. В цей час ОСОБА_8 своїм пакетом, який тримала у руці намагалася нанести удари в область голови ОСОБА_9 , яка в правій руці тримала велосипед, а лівою рукою закривалася від ударів, які наносила пакетом ОСОБА_8 . Коли ручки в пакеті порвалися, ОСОБА_9 повела велосипед, а ОСОБА_8 залишилася позаду і в цей час нанесла потерпілій один удар правою ногою у ліву ногу, десь в область стегна. Після чого ОСОБА_9 присіла і вона в цей час підійшла до останньої та запропонувала свою допомогу.
Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:
- витягом з ЄРДР від 28.11.2017 року, з якого вбачається, що за заявою потерпілої ОСОБА_9 про вчинення злочину за ч.1 ст.125 КК України, було внесено дані до реєстру (а.п. 64);
- рапортом працівника поліції ОСОБА_12 , щодо повідомлення ОСОБА_9 про нанесення їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень 28.11.2017р. (а.п.101);
- протоколом проведення слідчого експеременту з фототаблицями до нього від 09.12.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 (а.п. 69-72);
- протоколом проведення слідчого експеременту з фототаблицями до нього від 08.12.2017 року за участю свідка ОСОБА_11 (а.п.73-76);
- висновком судово-медичних експертиз № 552 від 28.11.2017 року та додатковою судово-медичною експертизою № 563 від 12.12.2017 року, у відповідності до яких у потерпілої ОСОБА_9 виявлено легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синця лівого стегна. Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилося від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від удару ногою, за давністю відповідає 28.11.2017 року. Механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 встановлений про проведенні судово-медичної експертизи може відповідати механізму, вказаному потерпілою та встановленому при проведенні слідчого експерименту з потерпілою та свідком . В зв`язку з тим, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 розташовані по зовнішньо-боковій поверхні лівого стегна в ниіжній третині, а потерпіла тримала велосипед праворуч від себе, утворення даних тілесних ушкоджень не характерно для дії виступаючих частин велосипеда ( а.п. 65-66).
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, місцевий суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за яке її засуджено доведена повністю.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставин є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні під час судового розгляду, які узгоджуються між собою та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано неприйняті до уваги покази свідка ОСОБА_13 , оскільки вони не узгоджуються із показаннями самої обвинуваченої на стороні якої давав свідчення даний свідок, який зокрема зазначив, що 28 листопада 2017 року він вийшовши з лікарні, за метрів 10-15 побачив на алеї лікарні свою дружину та потерпілу ОСОБА_9 , які стояли та сварилися, але бійки між ними не було, при цьому зазначив, що між обвинуваченою та потерпілою знаходився велосипед, який держала в руках ОСОБА_9 .
Доводи апелянта про визнання висновків судово-медичних експертиз недопустимим доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими.
З описово-мотивувальних частин вказаних експертиз слідує, що вони проведені на підставі первинної медичної документації, отриманої в тому числі за результатами обстеження потерпілої в день вчинення злочину, експертом, який має стаж фахової роботи 23 роки, висновки експертизи є науково обґрунтованими, узгоджуються з показаннями потерпілої та свідка, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави сумніватися в їх правильності.
Також, допитаний в суді першої інстанції в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_14 , спростував позицію обвинуваченої, щодо нанесення потерпілою собі велосипедом легкого тілесного ушкодження у вигляді синця лівого стегна, пояснивши, що розміщення синця на нозі потерпілої не характерне для нанесення його саме колесом велосипеда, який знаходився по праву сторону потерпілої.
Крім того, апелянтом не надано доказів щодо недопустимості вказаного висновку експерта з підстав порушення порядку його складання та отримання.
Експертизи проводились на підставі постанов органу досудового розслідування, належною особою
Зазначення апелянтом про не попередження експерта про кримінальну відповідальність не можуть слугувати підставою для визнання висновку недопустимим доказом, оскільки експерт ОСОБА_14 має стаж фахової роботи 23 роки, вищу кваліфікаційну категорію лікаря судово-медичного експерта та працює в бюро СМЕ, а тому відсутні підстави вважати, що даний експерт не ознайомлений з правами та обов`язками експерта та кримінальною відповідальністю.
Посилання захисника на те, що показання свідків сприймались судом виключно з обвинувальним ухилом не знайшло свого підтвердження при апеляційному розгляді, оскільки покази свідка ОСОБА_11 є належними та не спростовуються в апеляційній скарзі, зазначення обвинуваченою, що ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 змовившись оговорили її, апеляційний суд вважає припущенням, що не підтверджено доказами. Крім того, висновки суду не ґрунтуються лише на показах свідка ОСОБА_11 . Судом першої інстанції всі докази оцінювались у їх сукупності та взаємозв`язку між собою.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою її засуджено. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, не вбачає підстав для скасування вироку суду.
Питання щодо задоволення цивільного позову потерпілої вирішено судом у відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України з врахуванням характеру правопорушення та глибини фізичних та душевних страждань, визначений розмір моральної шкоди є розумним та справедливим.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону та підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 11 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: