Справа № 591/4290/18
Провадження № 1-кс/591/3325/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року м. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , особи відносно якої здійснюється розгляд клопотання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді домашній арешт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді домашній арешт відносно ОСОБА_5 , яке підтримав в судовому засіданні та мотивував тим, що ним здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000152, по якому ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 368 ч. 3 КК України, зокрема у тому, що будучи сільським головою вчинив тяжкий корисливий корупційний злочин, санкція статі якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а тому існують достатні підстави, що він може незаконно впливати на потерпілого чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.

Прокурор клопотання підтримав з мотивів, зазначених в ньому.

Захисник проти клопотання заперечив, вважає що його підзахисному не було повідомлено про підозру належним чином, а тому ОСОБА_5 не є підозрюваним у кримінальному провадженні і до нього не може бути застосований будь-який запобіжний захід. Також вважає, що прокурором не доведено наявність підстав для застосування запобіжного заходу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані до клопотання матеріали, приходить наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Сумській обл. знаходиться кримінальне провадження № 0000152 за ст. 368 ч.3 КК України за фактом того, що голова Червленівської сільської ради ОСОБА_5 протягом червня липня 2018 року вимагав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 26800 грн. за безперешкодне виконання робіт за договором про надання послуг з видалення зелених насаджень, а також 18.07.2018 та 24.07.2018 в приміщенні Червленівської сільської ради за адресою с. Червлене, вул. Першотравнева, 19 отримав неправомірну вигоду від зазначеної особи.

26 липня 2018 року прокурором Сумської області ОСОБА_8 було складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ст. 368 ч.3 КК України (а.с.25-29), відповідно до якого вручення повідомлення про підозру прокурор доручив слідчому у кримінальному провадженні, а саме слідчому СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 .

Зазначене повідомлення про підозру 26.07.2018 о 12:10 год. слідчим ОСОБА_6 було вручене ОСОБА_5 .

Зі змісту ст.ст. 176-179, 184 КПК України вбачається, що запобіжний захід може бути застосований лише відносно підозрюваного або обвинуваченого.

У відповідності до ч.1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій зокрема у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

З клопотання про застосування запобіжного заходу та з наданих доказів вбачається, що ОСОБА_5 є головою Червленівської сільської ради.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України", заява №77703/01, від 14.06.07, §128, Суд наголошує, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією (Європейською Конвенцією про захист прав і основоположних свобод). Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Пунктом 1 ч.1 ст. 481 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру здійснюється сільському голові - Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.

Вказана норма врегульовує статус сільського голови, визначає порядок здійснення повідомлення про підозру та не містить вказівки на можливість складання повідомлення про підозру спеціально уповноваженим суб`єктом - керівником регіональної прокуратури, а вручення - суб`єктом, що не володіє спеціальними повноваженнями.

Вказана норма є імперативною та зобов`язує відповідного прокурора здійснити повідомлення про підозру сільському голові.

Академічний тлумачний словник української мови «здійснення» розуміє як запроваджувати, втілювати в життя, робити що-небудь дійсним, реальним; виконувати, робити що-небудь. Отже, за буквальним тлумаченням норми, здійснення повідомлення про підозру це втілення цього повідомлення в життя, коли воно стає дійсним, а це можливо лише шляхом його вручення підозрюваній особі.

За змістом ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлення про підозру, як процесуальна дія, складається з двох інших процесуальних дій, а саме, відповідно до ст. 277 КПК України, складання повідомлення про підозру та, відповідно до ст. 278 КПК України, вручення підозрюваній особі складеного письмового повідомлення про підозру.

З аналізу змісту ст.ст.42, 276 - 278 КПК випливає, що процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення. Саме із цим моментом пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором.

Повідомлення про підозру є комплексним нерозривним поєднанням процесуального рішення у вигляді письмового повідомлення та процесуальної дії у формі власне здійснення повідомлення шляхом його вручення.

Крім того згідно ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України.

Тобто саме в ст. 278 КПК України роз`яснюється суть здійснення повідомлення про підозру та порядок його здійснення, зі змісту якої вбачається, що ця норма регулює порядок та строки саме вручення повідомлення про підозру, а тому під здійсненням повідомлення про підозру слід розуміти складання та вручення письмового повідомлення про підозру.

Однак як вбачається з повідомлення про підозру, наданих доказів та пояснень учасників кримінального провадження повідомлення про підозру не було вручене безпосередньо ОСОБА_5 особами, зазначеними у п.1 ч.1 ст. 481 КПК України.

Виходячи зі змісту ст.277 кодексу, процесуальні дії щодо складення і вручення повідомлення про підозру може вчинити виключно одна й та сама службова особа, котра має відповідні процесуальні повноваження. Прокурор не може доручити вручення повідомлення про підозру слідчому також через те, що згідно із ч.4 ст.22, абз.1 ч.1 ст.277, ч.1 ст.278 КПК слідчий має право вручати складене виключно ним самим і погоджене з прокурором повідомлення про підозру.

Те, що керівник регіональної прокуратури прокурор Сумської області склав письмове повідомлення про підозру, але доручив вручити письмове повідомлення про підозру слідчому СУ ГУНП в Сумській обл., є порушенням вимог ст. 481 ч.1 п.1 КПК України, оскільки повідомлення особи про підозру у розумінні вимог КПК України не відбулося.

Таке порушення вимог КПК України при повідомленні відповідної особи про підозру, тягне за собою порушення її права на захист, оскільки цій особі, відповідно ст. 276 ч.2 КПК України, відповідним прокурором повинно було бути повідомлено про його права, передбачені ст. 42 КПК України, та вирішено відповідні клопотання.

Слід зауважити, що прокурор Сумської області, особисто склавши повідомлення про підозру, не має права здійснювати доручення іншій особі здійснити вручення письмового повідомлення про підозру, оскільки, таким чином не здійснюється фактичне повідомлення про підозру у розумінні ст.ст. 276-279, 481 ч.1 КПК України.

Крім того ст. 481 ч.1 п.1 КПК України є спеціальною нормою по відношенню до п.4 ч.2 ст. 36 КПК України та зобов`язує прокурора безпосередньо вручити особі повідомлення про підозру.

Таким чином слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні, що ОСОБА_5 було здійснено повідомлення про підозру в порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи викладене, а саме що ОСОБА_5 не було здійснено повідомлення про підозру в порядку, передбаченому КПК України, а тому підстави для застосування будь-якого запобіжного заходу відсутні, так як відсутні підстави вважати його підозрюваним у кримінальному провадженні.

Крім того суд вважає, що стороною обвинувачення всупереч вимогам ч.2 ст.177 КПК України не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначено про наявність ризиків незаконно впливати на потерпілого чи вчинити інше кримінальне правопорушення, однак будь-яких доказів в обгрунтування зазначених ризиків не надано, а тому підстави для застосування запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст.ст. 42, 176-178, 183-184, 193-194, 481 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді домашній арешт відносно ОСОБА_5 відмовити за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, що не були присутні під час її оголошення з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1