Номер провадження: 11-кп/785/628/18
Номер справи місцевого суду: 495/2984/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2017 року по кримінальному провадженню №00002764 від 09.09.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Петропавловськ-Камчатський РФ, росіянку, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонерку, заміжню, не маючу на утриманні неповнолітніх дітей, до арешту зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: 20.05.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнилась за відбуттям строку покарання 16.02.2016 року,

визнано винною за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та їй призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 у строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з моменту застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 17.08.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» витрати на лікування потерпілої від кримінального правопорушення.

Вироком районного суду вирішено питання щодо речових доказів,-

встановив:

Згідно з оскаржуваним вироком, 08.09.2016 року приблизно о 13:00 годині, точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , будучи раніше судимою за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я своєї матері, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, в стані алкогольного сп`яніння, повернувшись до дому, а саме до квартири АДРЕСА_2 , на побутовому підґрунті, почала знову ж таки сварку зі своєю матір`ю потерпілою ОСОБА_9 . Під час сварки, перебуваючи в квартирі, обвинувачена ОСОБА_7 умисно заподіяла тілесні ушкодження своїй матері, а саме нанесла потерпілій ОСОБА_9 удари руками та ногами ( кількість яких під час досудового розслідування встановити не надалося можливим) по різним чистинам тіла, в тому числі по голові, шиї, плечам, спині, рукам. Після того, як обвинувачена ОСОБА_7 перестала на деякий час наносити удари та покинула кімнату, потерпіла ОСОБА_9 скористалась цією можливістю та вийшла із квартири, з видимими множинними тілесними ушкодженнями в області обличчя та тулуба, одягнена в блузу з плямами бурого кольору, зовні схожими на кров, звернулась за допомогою до сусідки ОСОБА_10 , яка проживає поверхом нижче, а саме в квартирі АДРЕСА_3 , та пояснила, що перебуваючи за своїм місцем мешкання отримала тілесні ушкодження від її доньки ОСОБА_7 . За адресою сусідів, проживаючих поверхом нижче, того ж дня їй ОСОБА_9 було викликано швидку медичну допомогу та госпіталізовано до Комунальної установи «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» з діагнозом: забій м`яких тканин голови, рана обличчя зліва, струс головного мозку. Забій грудної клітки, переломи ребер. Потерпіла ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в лікувальному закладі.

Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок районного суду, справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог та доповнень до апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в справі відсутні докази, які підтверджують знаходження її на момент скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння; всі покази свідків є непрямими; районний суд проігнорував клопотання обвинуваченої про надання запиту до Білгород-Дністровської міської поліклініки щодо отримання інформації про діагноз хвороби потерпілої ОСОБА_9 ; письмові докази, а саме протокол огляду місця події від 26.09.2016 року, містять в собі суперечності, так само грубі розбіжності містять висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №253 від 20.10.2016 року та покази експерта ОСОБА_11 ; також, висновки судово-психіатричних експертів ООМЦПЗ №116 від 22.03.2017 року стосовно доньки обвинуваченої ОСОБА_12 , 1984 року народження, є суперечливими. Також, апелянт зазначає, що обставини кримінального провадження не розслідувались всебічно, повно, відповідно до вимог п. 2 ст. 9 КПК України не встановлювались обставини, які виправдовують обвинувачену або пом`якшують покарання, а також вказує, що їй не було забезпечено участь захисника у кримінальному провадженні, чим порушено її право на захист.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 усно відмовилась від вимог своєї апеляційної скарги та заявила змінені апеляційні вимоги, в яких просила вирок районного суду скасувати, призначити матеріали кримінального провадження на новий розгляд у суді першої інстанції в тому ж суді в іншому складі, в зв`язку з тим, що в ході досудового розслідування та судового розгляду було порушено її право на захист.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в судовому провадженні підтримав вимоги зміненої апеляційної скарги обвинуваченої, просив вирок районного суду скасувати, призначити матеріали кримінального провадження на новий розгляд у суді першої інстанції в тому ж суді в іншому складі.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали змінені апеляційні вимоги, просили їх задовольнити, вирок районного суду скасувати, в зв`язку з тим, що в ході досудового розслідування та судового розгляду було порушено право обвинуваченої на захист і призначити матеріали кримінального провадження на новий розгляд в суді першої інстанції в тому ж суді в іншому складі; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, оскільки вважає, що не було допущено порушення прав обвинуваченої на захист ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду; дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Районний суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї провини, наявність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями, допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 та свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 . Крім того, провина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: випискою ЖЄО №11475 від 08.09.2016 року (т. 1 а. с. 123); протоколом прийняття заяви від 08.09.2016 року від потерпілої ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 124); випискою ЖЄО №12047 від 20.09.2016 року (т. 1 а. с. 126); протоколом огляду місця події від 20.09.2016 року (т. 1 а. с. 127-129); лікарським свідоцтвом про смерть № 269 від 21 вересня 2016 року (т. 1 а. с. 130); висновком експерта № 253 від 20.10.2016 року (т. 1 а. с. 133-137); актом судово-медичного дослідження № 1019/253 від 23.09.2016 року (т. 1 а. с. 138); актом судово-медичного-гістологічного дослідження від 05.10.2016 року № 2603/253 (т. 1 а. с. 139); протоколом огляду місця події від 26.09.2016 року з фототаблицями до нього (т. 1 а. с. 141-149); висновком експерта № 205 від 29.03.2017 року (т. 1 а. с. 156-159); висновком судово-психіатричних експертів № 11 від 07.02.2017 року (т. 1 а. с. 184-195).

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи зміненої апеляційної скарги про те, що у кримінальному провадженні не було залучено захисника в зв`язку з чим, порушено право обвинуваченої ОСОБА_7 на захист.

Відповідно до вимог ст. 52 КПК ОСОБА_7 не відноситься до категорії осіб, яким забезпечується обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні, так само в даному випадку не передбачена обов`язкова участь захисника тому, що кримінальне провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відповідно ст. 12 КК України.

Згідно матеріалів справи, в ході досудового розслідування підозрюваній ОСОБА_7 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, серед яких роз`яснено підозрюваній ОСОБА_7 її право на захист. Будь-які клопотання про залучення захисника в ході досудового розслідування в матеріалах справи відсутні (т. 1 а. с. 175-178).

Під час підготовчого та судового провадження ОСОБА_7 відмовилась від послуг захисника, що підтверджується її розписками, які містяться в матеріалах справи (т. 1 а. с. 22, 68).

В подальшому, обвинуваченій ОСОБА_7 було призначено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області, в зв`язку тим, що обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні заявила клопотання про залучення захисника до участі у кримінальному провадженні для захисту її інтересів (т. 1 а. с. 207, 212).

В зв`язку з тим, що з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області на адресу районного суду надійшли листи про неможливість забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , судові засідання по даному кримінальному провадженню було відкладено, і лише після того, як було призначено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області, було проведено судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 210, 211, 216).

З метою виконання вимог ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, апеляційним судом було досліджено вирок районного суду в частині доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 та призначеного їй покарання.

Згідно матеріалів справи, винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доказується показаннями потерпілої, свідків та іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Районний суд вірно надав оцінку висновку експерта № 253 від 20.10.2016 року, згідно якого смерть ОСОБА_9 перебуває у прямому причинному зв`язку з наявною у неї закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів у м`які тканини голови, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки та настала від набряку головного мозку.

Також, районний суд вірно оцінив показання свідків, які доповнюють показання обвинуваченої, дозволяють встановити обставини, що мали місце, та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають можливість суду встановити істину у справі, зробити висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 .

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що доводи обвинуваченої ОСОБА_7 щодо незнаходження у нетверезому стані не беруться до уваги, з огляду на те, що в судовому засіданні встановлено, що її доводи повністю спростовується показами доньки обвинуваченої ОСОБА_7 свідка ОСОБА_12 , яка 08.09.2017 року знаходилась в квартирі АДРЕСА_2 , а також показами потерпілої ОСОБА_13 .

Крім того, факт знаходження обвинуваченої ОСОБА_7 у нетверезому стані підтверджується показами свідків ОСОБА_16 (лікаря екстреної допомоги травматологічного відділення лікарні), показами ОСОБА_17 (дільничного інспектора поліції), яким стало відомо про цей факт зі слів потерпілої ОСОБА_9 , який остання розповіла при надходженні до лікарні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно матеріалів справи усі зазначені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту досліджувались судом першої інстанції, висновки по ним обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.

В апеляційному суді від учасників судового провадження не надходили клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а так само щодо дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що районним судом всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинуваченої, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, і дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_7 вчинила умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 .

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 в цій частині не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 районний суд вірно визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення злочину щодо особи похилого віку, а обставини, що пом`якшують покарання відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 районний суд вірно враховував суспільну небезпеку і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, негативну характеристику за місцем проживання, сімейний стан, відсутність на утриманні неповнолітніх дітей, те, що вона є пенсіонеркою, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічного злочину проти здоров`я своєї матері, наявність незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимість, а також той факт, що після звільнення з місця позбавлення волі, знову вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, відсутність претензій будь-якого характеру до обвинуваченої зі сторони потерпілої ОСОБА_13 , та думка потерпілої щодо призначення ОСОБА_7 суворої міри покарання (а. с. 164-174).

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що районний суд в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, у виді 7 (семи) років позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстав для зміни чи скасування вироку в частині призначеного судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 покарання апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ст. ст. 7, 9 КПК України, а також того, що в апеляційному суді ні обвинувачена, ні її захисник не надали доказів того, що під час розгляду справи в районному суді допущено такі істотні порушення кримінального та кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також не заявили жодних клопотань про дослідження повторно обставин, встановлених під час кримінального провадження або тих, що не досліджувалися судом першої інстанції, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає оскаржуваний вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, та приходить до висновку, що в діях районного суду відсутні жодні порушення кримінального та кримінального процесуального закону, які, відповідно до положень ст. ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, ч. 1 ст. 409 КПК України, могли би бути підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження доказами і апеляційному суду не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2017 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їй копії цієї ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4