провадження № 51-7272ск18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві 11 липня 2018 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Обставини справи

1. Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 1 статті 289 КК на строк 3 роки; за частиною 2 статті 286 цього Кодексу на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
2. Згідно з положеннями статті 75 КК суд звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням і визначив іспитовий строк тривалістю 3 роки та поклав на нього виконання обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
3. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав ОСОБА_4 винуватим у тому, що він 29 квітня 2016 року, перебуваючи на території складу по вул. Василенка, 1 у м. Києві, незаконно заволодівши автомобілем «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_5 , всупереч волі останнього, рухаючись по вул. Щербаківського зі сторони пр. Перемоги у напрямку вул. Салютної в м. Києві, грубо порушуючи вимоги пунктів 2.3 "б", 13.1 Правил дорожнього руху України, невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з автомобілем «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , після чого з місця пригоди зник. Внаслідок проявленої злочинної необережності засудженим та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, пасажирці автомобіля «Хюндай» ОСОБА_7 заподіяно тяжке тілесне ушкодження.
4. Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 14 травня 2018 року вирок суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Доводи касаційної скарги

5. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність. На його думку, районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, оскільки були відсутні обставини, які вказують про виправлення засудженого без відбування покарання.
Оцінка суду

6. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. На обґрунтування своєї позиції щодо незгоди з призначеним засудженому покаранням прокурор зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, звільнивши ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі статті 75 КК, не повною мірою врахував особу винного, тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого злочину, які мають правове значення при застосуванні положень статей 75, 76 КК.
8. З мотивувальної частини вироку слідує, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнавши засудженого винним, тим не менше, дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Мотивуючи своє рішення щодо покарання, суд врахував кваліфікацію злочинів за статтею 12 КК, обставини вчинених правопорушень, при цьому суд також дав оцінку даним про особу винного, який вперше притягається до відповідальності за вчинення необережного тяжкого та умисного злочину середньої тяжкості, є особою молодого віку, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, але працював неофіційно у потерпілого ОСОБА_5 , за місцем проживання характеризується позитивно, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Зваживши на зазначене та враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій статей 286, 289 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, при цьому визнав за можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК.
9. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
10. Законодавець, визначаючи правила застосування статті 75 КК, не виключив можливості її застосування також й у випадку засудження особи за сукупністю злочинів. Прокурор не навів у касаційній скарзі обґрунтування тому, у чому полягає неправильність застосування статті 75 КК і якими положеннями закону суду заборонено застосовувати цю статтю у ситуації, яка розглядалася судами першої та апеляційної інстанцій.
11. Фактично, доводи прокурора у касаційній скарзі зводяться до того, що суди першої і апеляційної інстанції надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден прокурор. Тобто, посилаючись формально на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, прокурор ставить питання щодо явної несправедливості призначеного покарання через м`якість.
12. Зі змісту ухвали апеляційного суду убачається, що доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, які є аналогічними за змістом його апеляційної скарги, були ретельно перевірені апеляційним судом, який для їх спростування з дотриманням вимог статті 419 КПК у своїй ухвалі навів належні аргументи про повний, всебічний і об`єктивний судовий розгляд у суді першої інстанції, перевірив вказані доводи, детально їх розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Зміст ухвали не дає підстав вважати, що покарання засудженому призначено з порушенням визначених у законі загальних засад. Із такими висновками суду погоджується і колегія суддів.
13. У касаційній скарзі прокурор не навів підстав вважати обране засудженому покарання явно несправедливим через м`якість і переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних рішень, вмотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, та які б свідчили про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
14. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які вказують про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд, постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3